УХВАЛА
23 червня 2025 року
м. Київ
справа № 214/1109/18
провадження № 51-3407ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність положенням ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України                  (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом                          касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про                   кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами під час винесення судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Насамперед Верховний Суд зауважує, що на обґрунтування своїх вимог у касаційній скарзі прокурор, між іншим, вказує про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Зі змісту оскаржуваної ухвали та касаційної скарги ОСОБА_4 вбачається, що у цьому кримінальному провадженні апеляційні скарги були подані лише обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником. За результатами розгляду вказаних скарг Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2025 року залишив без змін вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, зокрема у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. 
Водночас Суд звертає увагу скаржника, що касаційна скарга не містить обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості саме оскаржуваної ухвали апеляційного суду (а не вироку суду першої інстанції, який не оскаржується в касаційному порядку) стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, з огляду на те, що у цій справі прокурор, потерпілий чи його представник  апеляційної скарги з вимогою застосувати суворіше покарання не подавали, а за принципом заборони повороту до гіршого за апеляційною скаргою сторони захисту ( ч. 1              ст. 421 КПК) апеляційний суд не мав процесуальних підстав вирішувати питання про призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання.
Також у касаційній скарзі наявні узагальнені твердження щодо ненадання апеляційним судом оцінки доказам (показанням свідків), проте скаржник не зазначає обґрунтувань того, яких саме порушень правил оцінки доказів допустив суд в аспекті приписів статей 84-90, 94 КПК. Вказує прокурор і про те, що усупереч приписам статей 23, 94 КПК апеляційний суд послався на недопустимі докази, проте не конкретизує, які це були докази. До того ж прокурор не зазначає про вплив указаних обставин на законність та обґрунтованість ухвали апеляційного суду з огляду на те, що за змістом касаційної скарги сторона обвинувачення вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
У зв`язку з тим, що касаційна скарга прокурора не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3