ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року 
м. Черкаси

Справа № 697/488/25		
Провадження № 22-ц/821/1129/25		
Категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В., 
секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи: 
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Васяновича В`ячеслава Валерійовича на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається, у складі: головуючого судді Сивухіна Г. С., повний текст рішення складено 14 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року представник ОСОБА_1  - адвокат Ткач В. О. звернулася до суду з позовом  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається.
Позов обґрунтовує тим, позивач ОСОБА_1 є донькою відповідача, вона є повнолітньою, але продовжує навчатися у Київському столичному університеті імені Бориса Грінченка на І курсі денного відділення другого рівня (магістерський). 
Зазначає, що відповідач не допомагає доньці матеріально, вона перебуває на повному утриманні своєї матері, яка здійснила оплату за гуртожиток у розмірі 17034,00 грн. 
Відповідач працездатний, матеріально забезпечений і в змозі піклуватися та надавати матеріальну допомогу на доньку, яка продовжує навчатися у ВНЗ, але відмовляється брати участь у витратах на її утримання під час навчання. 
Просив суд стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період її навчання починаючи з 09.09.2024 і до 01.12.2025. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на неї на період її навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із 03.03.2025 і до досягнення нею 23 років - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави  судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. 
Задовольняючи позов частково, суд врахував обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, а також те, що у випадку продовження ними навчання даний обов`язок покладається на обох батьків, а не лише на одного із них, а сплата матір`ю позивача - ОСОБА_3 плати за гуртожиток по 01.02.2025 та по 30.06.2025 на період навчання ОСОБА_1 спростувала твердження представника відповідача про перебування доньки відповідача на повному державному утриманні.
Крім того, подання документів через систему «Електронний суд» із застосуванням КЕП повністю відповідає законодавству, а відмова у прийнятті таких документів суперечить принципам доступу до правосуддя та цифровізації судових процесів. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

12 травня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Васянович В. В. оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку та просив рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, котрим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що квитанції на підтвердження сплати матір`ю позивача плати за гуртожиток по 01.02.2025 та по 30.06.2025 на період навчання доньки не є належними та допустимими доказами по справі, оскільки дані витрати понесла мати позивачки, яка не є стороною по справі, а позов до відповідача пред`явила саме дочка.
Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, а позивач потребує матеріальної допомоги.
Зазначає, що наданий представником позивача документ в підтвердження повноважень на представництво інтересів не може вважатися юридично значимим документом для цілей підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у суді.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1  - адвокат Ткач В. О. просить суд залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку доводам позивача та прийнято рішення за заявленими позовними вимогами на основі наданих до суду належних та допустимих доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.02.2007, вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.10).
Після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.11).
Відповідно до диплома бакалавра НОМЕР_2 , ОСОБА_6 закінчила у 2024 році Український державний університет імені Михайла Драгоманова, освітня програма «Тифлопедагогіка» і здобула ступінь вищої освіти бакалавр (а.с. 6).
Згідно з довідкою керівника навчальної частини № 2-1258/24 від 05.09.2024, ОСОБА_1 є студенткою факультету психології, соціальної роботи та спеціальної освіти Київського столичного університету імені Бориса Грінченка та навчається на І курсі, рівень вищої освіти: другий (магістерський). Форма навчання денна. Початок навчання: 09.09.2024, термін закінчення навчання 30.12.2025 (а.с. 7).
Відповідно до квитанції про внесення оплати за гуртожиток по 01.02.2025 та по 30.06.2025, матір позивача - ОСОБА_3 внесла оплату за проживання в гуртожитку на період навчання ОСОБА_1 у розмірі 8294 грн та 8750 грн (а.с. 8).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 4 та п. 3 ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки справа про стягнення аліментів є малозначною. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються гл. 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 179, 199, 200, 201 СК України).
Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з положеннями ст. 200 ЦК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Статтею 186 СК України передбачено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.
У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою відповідача ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою керівника навчальної частини № 2-1258/24 від 05.09.2024, ОСОБА_1 є студенткою факультету психології, соціальної роботи та спеціальної освіти Київського столичного університету імені Бориса Грінченка та навчається на І курсі, рівень вищої освіти: другий (магістерський). Форма навчання денна. Початок навчання: 09.09.2024, термін закінчення навчання 30.12.2025.
Позивачем надано суду докази того, що за проживання в гуртожитку сплачувала її мама ОСОБА_3 .
Отже, наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується потреба повнолітньої дитини відповідача та ОСОБА_3 у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.
Доказів відсутності у відповідача можливості надавати допомогу своїй повнолітній дочці на час її навчання матеріали справи не містять.
За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання на час її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Таким чином, суд першої інстанції, установивши, що дочка відповідача продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач не спростував, що в нього відсутня така можливість утримувати її, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, адже обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення нею повноліття, існує незалежно від форми навчання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При з`ясуванні обставин справи, колегією суддів було встановлено, що на час ухвалення рішення позивач по справі продовжує навчання на денній формі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, проживанням тощо. Такі витрати для забезпечення життєдіяльності повнолітньої дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна сплачувати за жило, повноцінно харчуватися, тощо, а це потребує відповідних коштів. Оскільки позивач ОСОБА_1 , навчаючись на денній формі навчання, позбавлена можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу вона не має, у батьків наявний обов`язок утримувати спільну дочку на період її навчання та досягнення нею 23-річного віку, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліментів на її утримання, на період її навчання та досягнення нею 23-річного віку, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким розмір аліментів є реальним і дає змогу підтримати повнолітню дочку для забезпечення її життєдіяльності.
Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки у вказаному розмірі, судом апеляційної інстанції враховані вищенаведені обставини, а також те, що відповідач жодним доказом не спростував, що не має можливості надавати таку допомогу чи має незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дочки у повному обсязі.
Щодо доводів скаржника про відсутність повноважень адвоката Ткач В. О. на подачу позовної заяви від імені ОСОБА_1 слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Як уже зазначалося, рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 затверджено Положення про ордер на надання правничої допомоги нова редакція.
Згідно з п. 4 Положення № 41, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Відповідно до п. 9 Положення № 41 ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом (власноручно або електронним підписом) та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).
Пунктом 12.15 Положення № 41 визначено, що ордер вважається підписаним адвокатом (керівником адвокатського бюро/адвокатського об`єднання), якщо у графі «Адвокат» міститься або власноручний (фізичний) підпис; або ордер засвідчено електронним підписом; або електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер.
Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 , разом з доданими до неї документами, серед яких був й ордер, подано через систему «Електронний суд», підписано адвокатом Ткач В. О. шляхом накладення його електронно-цифрового підпису.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доданий до позовної заяви ордер, скріплений електронним цифровим підписом із застосуванням системи «Електронний суд», вважається підписаним, та підтверджує повноваження адвоката Ткач В. О., як представника ОСОБА_1 .
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 29 січня 2025 року у справі № 300/7062/23 та врахований судом першої інстанції.
При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Васяновича В`ячеслава Валерійовича - залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 20 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко