ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/25685/24	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/774/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря — Гичко К.С.
позивача ОСОБА_1 , її представника — адвоката Заводовської М.Л. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/25685/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заводовська Марія Любомирівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року та ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Строцень Тарас Олегович, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року, ухвалені суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, щомісячно на кожну дитину.
В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням суду. У період шлюбу у сторін народилися сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач вже тривалий час самоусунувся від виховання та підтримки дітей, жодної матеріальної допомоги дітям не надає. Наскільки їй відомо, стан здоров`я і матеріальне становище дозволяє йому виділяти кошти на утримання дітей. Сини навчаються в Тернопільському академічному ліцеї «Українська гімназія» ім. І. Франка Тернопільської міської ради. Їхнє щоденне харчування в школі складає по 120 - 140 гривень на дитину. Сину ОСОБА_5 потрібна допомога у навчанні, для розвитку його здібностей у вивченні математики та іноземної мови, необхідно фінансово забезпечити фізичний розвиток дитини у відвідуванні спортивної секції. У сина ОСОБА_6 є здібності до заняття спортом. Він займається в секції тхеквондо. Окрім оплати занять, місячна вартість яких становить 800 грн, необхідно додатково оплачувати участь в змаганнях (не менше одного разу на місяць), в тому числі і участь у змаганнях за кордоном, дорогу та харчування. Роману також необхідне посилене покращене харчування. Крім того, зважаючи на захворювання очей, сину ОСОБА_6 необхідно часто проходити огляд в лікаря офтальмолога та корегувати зір окулярами, проходити лікувальні процедури та медикаментозне лікування. Наразі вона з дітьми проживає на орендованій квартирі, яку оплачує самостійно. Вихованням дітей займається сама, та, відповідно всі витрати на дітей несе сама. Зараз в неї недостатньо коштів для забезпечення неповнолітнім синам належного рівня життя для їх фізичного, інтелектуального, духовного розвитку, забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Вважає, що проживання дітей з одним із батьків не звільняє іншого від права спілкування з дітьми та обов`язку виховувати синів, піклуватися про них та матеріально забезпечувати. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 29.11.2024 і до досягнення дітьми повноліття.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Строценя Т.О. про стягнення витрат на правову допомогу — відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — адвокат Заводовська М.Л. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суд Тернопільської області від 13 травня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що суд першої інстанції при винесені рішення неправомірно взяв до уваги, що відповідач станом на сьогодні офіційно ніде не працює, систематичного доходу не має, живе за рахунок заощаджень накопичених за минулі роки та інколи отримує кошти від не систематичних підробітків різноробочим відповідно до чого дохід є мінливим та нестабільним.
У січні місяці відповідач свідомо закрив підприємницьку діяльність — ФОП, хоча і на даний час продовжує працювати та отримувати кошти на Центральному ринку, Котломонтаж по вул. Оболоня. Отже, ОСОБА_2 свідомо приховує свої доходи.
Більше того, відповідачем не долучено жодного доказу перерахунку коштів на сплату аліментів до подання позову до суду, а долучені докази то був - “жест доброї волі для замилення очей”. Даний доказ також слугує як доказування того факту, що батько є фінансово спроможний (медичні послуги більше 17000 грн) та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, адже витрати на приватну клініку були показовими і дані послуги безперешкодно надаються комунальною установою безкоштовно.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Строцень Т.О. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року та постановити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн — відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що на виконання вимог закону, від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Строценя Т.О., 16.05.2025 року надійшла заява, в якій останній просив суд першої інстанції ухвалити додаткове рішення щодо стягнення із позивача витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн, яка була надана при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Разом із заявою представником відповідача було долучено договір про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт, які підтверджують факт понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у сумі 16000 грн.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції спочатку вказує, що рішенням суду від 13.05.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Відмовлено лише в частині визначення розміру аліментів, які позивач бажала стягувати із відповідача.
Надалі, в тій же ухвалі від 26.05.2025 зазначено, що судом встановлено, що позовні вимоги, які пред`являтися позивачем до відповідача про стягнення аліментів фактично були задоволені. Судом лише було зменшено розмір запитуваних позивачем аліментів на утримання дітей — тим самим, суд заперечив власні твердження, які ним встановлені в рішенні раніше.
Як наслідок, вважають, що судом першої інстанції помилково надано таку оцінку, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Застосовуючи принцип пропорційності щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції повинен був врахувати, що фактично позовна вимога про стягнення із відповідача аліментів була задоволена частково.
Оскільки, позивачем було заявлено позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей на загальну суму 10000 грн, а судом було задоволено позов частково на загальну суму 5000 грн, правильним буде висновок про те, що розмір задоволених вимог пропорційно становить 50 % від заявленої суми позовних вимог.
Також представник ОСОБА_2 - адвокат Строцень Т.О. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заводовської М.Л., у якому зазначив, що від самого народження дітей та з моменту подачі позовної заяви про розірвання шлюбу ОСОБА_2 дбає та піклується про своїх дітей. Систематично надає допомогу синам, забезпечує їх необхідними благами, які їм потрібно для життя, влаштував одного із синів у секцію теквондо та неодноразово оплачує вказані заняття.
За період з 13.03.2025 по 03.04.2025 батьком було понесено самостійно витрати на лікування дітей в сукупному розмірі 17862 грн, що підтверджується медичною інформація, актами виконаних робіт та довідками.
Поряд з цим, відповідач проти позову в суді першої інстанції повністю не заперечував та бажав сплачувати аліменти на користь своїх неповнолітніх дітей, проте у чітко визначеному розмірі та необхідному для дітей відповідного віку.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Заводовська М.Л. подану ними апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній, а щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Строценя Т.О. заперечили.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Строцень Т.О. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документу.
       Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача та його представника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що:
апеляційна скарга ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заводовська М.Л. на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року не підлягає до задоволення;
апеляційна скарга ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Строцень Т.О., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року, підлягає до часткового задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 05 травня 2011 Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 01, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 виданим повторно 16.10.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
У період шлюбу у сторін народилися сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03 листопада 2011 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 05 травня 2014 року.
Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, що стверджується довідкою № 52 виданою 01.11.2024 ОСББ «Карпенка, 8а».
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, вважав, що із відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 29.11.2024 і до досягнення дітьми повноліття. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.
Згідно зі статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Отже, вказаний розмір є мінімально рекомендований, максимальна межа не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Матеріалів справи підтверджено та не заперечується сторонами, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 .
Звертаючись у суд з даним позовом, позивач не надала жодного доказу стосовно доходу відповідача. В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтвердила, що відповідач у січні 2025 року дійсно закрив підприємницьку діяльність, а також усі карткові рахунки, тому їй невідомо, який розмір у нього доходу.
Подаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечував щодо сплати аліментів на дітей, однак звернув увагу суду на те, що офіційно не працевлаштований, систематичного доходу не має, живе за рахунок заощаджень накопичених за минулі роки та інколи отримує кошти від не систематичних підробітків різноробочим, тому не заперечує сплачувати аліменти на дітей у розмірі по 2000 грн на кожного.
Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що відповідач повністю не самоусунувся від забезпечення дітей, що свідчить про оплату ним стоматологічних послуг на загальну суму 17862 грн.
Що стосується доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач приховує свої доходи, оскільки і на даний час займається підприємницькою діяльністю, то колегія суддів вважає, що такі твердження нічим не підтверджені. До матеріалів справи не долучено доказів, що відповідач на даний час працевлаштований та отримує заробітну плату або доходи від підприємницької діяльності.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи обставини справи, надані сторонами докази, необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, культурного та соціального розвитку, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення аліментів, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі по 2500 грн на кожну дитину.
Також слід зауважити, що розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заводовська М.Л., на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Що стосується оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року, то тут слід зазначити таке.
Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, врегульовано статтями 141, 142 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Зважаючи на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Як вбачається із матеріалів справи, подаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що орієнтований розрахунок судових витрат, які він планує понести на правничу допомогу складає 15000 грн (а.с. 27-29).
16 травня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Строцень Т.О. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та долучив до неї: Договір про надання правничої допомоги № 16/01 від 16.01.2025 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с. 174-176) та Акт наданої правничої допомоги від 13 травня 2025 року на суму 16000 грн. (а.с. 173).
Відмовляючи у задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Строценя Т.О. про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 13.05.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Відмовлено лише в частині визначення розміру аліментів, які позивач бажала стягувати із відповідача. Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги були задоволені. Судом лише було зменшено розмір запитуваних позивачем аліментів на утримання дітей.
З такими висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися в повному обсязі не може, з огляду на таке.
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також заперечення іншої сторони, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (тривалість справи, ціна позову), колегія суддів дійшла висновку, що заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Строценя Т.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підлягає задоволенню, проте частково, у сумі 3000 грн.
Згідно із положеннями статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, з постановленням нового рішенням, яким слід частково задовольнити заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Строценя Т.О. про ухвалення додаткового рішення та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 3000 грн.

       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заводовська Марія Любомирівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року залишити без задоволення.
        Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року залишити без змін.
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Строценя Тарас Олегович, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року задовольнити частково.
       Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 3000 грн.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 01 серпня 2025 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                       О.З. Костів