ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6898/25 Справа № 234/4266/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Травкіній В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року в частині визначення розміру судових витрат, у складі судді Бойка О.М.
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтепоенерго», ОСОБА_2 , головний державний виконавець Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Запорожець Ірина про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. 
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №234/4266/14-ц; 2/234/2356/14 виданий 30 вересня 2014 року Краматорським міським судом Донецької області. Вимогу про стягнення професійної правничої допомоги залишено без задоволення.
Ухвала суду мотивована наявністю підстав для задоволення заяви внаслідок скасування судового рішення, що є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, який було видано на виконання скасованого рішення суду. Відмовляючи у стягненні судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу здійснюється лише у позовному провадженні та не може бути розглянуте у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з ухвалою суду в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду в оскарженій частині.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Суд дійшов до помилкового висновку зазначивши що такі витрати можуть бути стягнуті лише у позовному провадженні, вказані висновки суду суперечать нормам ЦПК України та висновкам Верховного Суду.
З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення, з наступних підстав.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу здійснюється лише у позовному провадженні та не може бути розглянуте в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Однак погодитися з такими мотивами правового обґрунтування колегія суддів не може, з наступних підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав до суду копію договору про надання правової допомоги від 28 лютого 2025 року, копію ордеру на надання правничої допомоги серія АІ № 1840243 від 05 березня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Соботника Р.В.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово поновому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі 205/5969/15-ц).
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Колегія суддів звертає увагу, що заявником у даній справі не доведено належними та допустимими доказами у справі понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять оформлених у встановленому законом порядку акту приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату наданих послуг, розрахунок таких витрат, що є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність у матеріалах справи належних доказів в підтвердження понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу та застосування до спірних правовідносин саме положень статті 141 ЦПК України, щодо розподілу судових витрат, та дійшов до помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з тих підстав, що такі витрати не можуть бути розподілені під час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
З урахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно змінити в частині правового обґрунтування залишення без задоволення, з урахуванням змісту цієї постанови. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування залишення без задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  -задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - змінити в частині правового обґрунтування залишення без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 13 серпня 2025 року
Повний текст судового рішення складено 25 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна