РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/25025/24
Провадження № 22-ц/4815/920/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:            

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ 
Україна"

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Загороднім Євгенієм Олеговичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2025 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В., повний текст рішення складено 14 травня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, -

       в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Загороднього Є.О., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Радема" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.
Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 , який станом на 07 серпня 2024 року працював на посаді водія-експедитора Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДЕМА", 07 серпня 2024 року о 18:20, керуючи транспортним засобом "Intercargo truck F17422", д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві на перехресті вул. Академіка Заболотного та Дніпровське шосе, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився з правого боку, чим порушив вимоги п. 2.36, 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Intercargo truck F17422", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна". Як свідчить страховий акт - ліміт страхової відповідальності страховика за полісом становить 160 000 грн.
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року у справі № 752/17633/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп., стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. Постанова набрала законної сили.
З метою отримання страхового відшкодування потерпілий – власник автомобіля "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з заявою про страхове відшкодування, подавши перед тим всі необхідні документи. Страховій справі було присвоєно № 47486.
Визнавши поданий пакет документів для виплати страхового відшкодування, повним, 21.10.2024 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" надіслало на електронну адресу представника потерпілого повідомлення про нарахування 60250,49 грн в якості страхового відшкодування.
Не погоджуючись з такою сумою страхового відшкодування, вважаючи її очевидно заниженою та необґрунтованою, ОСОБА_1 з метою визначення реальних матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту звернувся до суб`єкта оціночної діяльності – ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 08.11.2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Volkswagen Arteon держ. № KA9478MK станом на 07.08.2024 р. (дата ДТП) складає 113 490,74 грн. Також суб`єктом оціночної діяльності встановлено, що вартість відновлюваного ремонту становить 194 729,87 грн.
13 листопада 2024 року з метою досудового вирішення спору ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про перерахунок суми страхового відшкодування, в якій просив переглянути рішення про виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_1 (страхова справа №47486) в частині суми страхового відшкодування та здійснити доплату страхового відшкодування на суму 53240,25 грн до раніше виплачених 60250,49 грн, на що отримав відмову.
Просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 34 325,13 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДЕМА" на користь ОСОБА_1 понесену матеріальну шкоду у розмірі 67699,27 грн та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28.02.2025 року затверджено мирову угоду від 11.02.2025 року, укладену між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радема". Провадження у справі №569/25025/24 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радема" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - закрито. Продовжено розгляд справи №569/25025/24 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Радема" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що звіт про визначення вартості матеріального збитку від 08.11.2024 року не є належним та допустимим доказом у справі, а тому не береться судом до уваги.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Загороднього Є.О., оскаржив рішення в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що враховуючи, що вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді становить 94 575,62 грн з ПДВ, а відповідачем вже виплачене страхове відшкодування в розмірі 60250,49 грн, то, відповідно, до стягнення з відповідача-1 на користь позивача підлягає недоплачене страхове відшкодування у розмірі 34325,13 грн.
Положеннями Закону №1961 передбачено два види доказів для встановлення розміру матеріального збитку звіт про оцінку, виконаний оцінювачем, та висновок про оцінку, виконаний експертом.
Наданий стороною позивача звіт проведений згідно з вимогами Закону №2658 та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. За таким звітом оцінку виконано ФОП ОСОБА_3 , який є суб`єктом оціночної діяльності. Оцінка здійснена за наслідками огляду об`єкта дослідження оцінювачем.
Оцінка проведена уповноваженою на те особою, а відповідний звіт про оцінку є належним та допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. 
Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували висновки оцінювача ФОП ОСОБА_3 .
Звіт оцінювача ФОП ОСОБА_3 не викликає сумнівів у його правильності та обґрунтованості, звіт є документально та математично правильним.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про стягнення з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 34325,13 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.
30 червня 2025 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що відповідно до ст. 29, п. 33.3 ст. 33, п. 34.2 ст. 34 Закону №1961-IV, у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності, саме на страховика покладено обов`язок визначати розмір заподіяного збитку.
Зазначає, що наданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку від 08.11.2024 року не відповідає вимогам законодавства України, а тому є підстави вважати його недопустимим доказом.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін. 
30 червня 2025 року представником ОСОБА_1 подано відповідь на відзив.
Вказує, що пункт 34.2 статті 34, у свою чергу, передбачає, що розмір відшкодування встановлюється відповідно до чинного законодавства, а не виключно на розсуд страховика. Закон №1961-IV не усуває можливості для потерпілого самостійно визначити розмір завданої йому шкоди та пред`явити відповідні вимоги.
Суб`єкт оціночної діяльності, який проводив огляд автомобіля на запит страховика, зробив висновок, що більшість пошкоджених деталей автомобіля підлягають ремонту, проте ремонт цих деталей (наприклад, бампер, фара ліва, крило, капот, накладка лівої фари тощо) є фізично неможливим, означені деталі автомобіля підлягають виключно заміні, внаслідок чого вартість матеріального збитку є суттєво вищою. Cуб`єкт оціночної діяльності, який проводив огляд автомобіля на запит страховика, умисно зробив неправильний висновок про те, що більшість деталей можуть бути відремонтовані, а не замінені, з метою зменшення розміру страхового відшкодування.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07 серпня 2024 року о 18:20хв в м. Київ на перехресті вул Академіка Заболотного та Дніпровське шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Intercargo truck F17422", д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився з правого боку, у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відносно водія  ОСОБА_2 складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, серії ААД № 969048 (а.с. 29).
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року у справі № 752/17633/24  ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп., стягнуто із  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. Постанова набрала законної сили. ( а.с. 33).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 автомобіль "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 . Автомобіль марки "Intercargo truck F17422", д.н.з. НОМЕР_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю "РАДЕМА".
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Intercargo truck F17422", д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".
З метою отримання страхового відшкодування потерпілий – власник автомобіля "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з заявою про страхове відшкодування.
24 вересня 2024 року представником ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" складено протокол огляду транспортного засобу марки "Volkswagen Arteon", д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 150).
28 жовтня 2024 року на замовлення ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", ПП "Експрес-Сервіс-Альфа" було складено Звіт № 957.24Е_ПЗУ_47486 автотоварознавчого дослідження автомобіля "Volkswagen Arteon", реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким була встановлена вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Arteon", реєстраційний номер НОМЕР_4 – 64057,03 грн (а.с. 158).
21 жовтня 2024 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" надіслала ОСОБА_1 повідомлення про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 60 250,49 грн та здійснила виплату вказаної суми коштів (а.с. 36).
Не погодившись з таким розміром страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Вказаній нормі кореспондується частина друга статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до положень статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України № 1961-IV передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до п. 36.1, п. 36.2  ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем по справі дотримано встановлений Законом України № 1961-IV порядок дій для отримання страхового відшкодування: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди повідомив страховика про її настання, надав транспортний засіб для огляду представником страховика, за результатом якого 24 вересня 2024 року було складено протокол огляду транспортного засобу, подав страховику заяву про виплату страхового відшкодування.
В свою чергу відповідачем у справі порушено встановлений Законом України № 1961-IV порядок, а саме проведено виплату страхового відшкодування без узгодження з особою, яка має право на страхове відшкодування його розміру, згідно вимог п. 36.2 Законом України № 1961-IV.
Жодних доказів досягнення між страховиком і потерпілим згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування відповідачем не надано, а судом не встановлено.
Не погоджуючись із нарахованим йому страховиком розміром страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оцінювальної діяльності – ФОП ОСОБА_3 для проведення автотоварознавчого дослідження з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Volkswagen Arteon", реєстраційний номер НОМЕР_4 , за результатом якого 08.11.2024 року оцінювачем ОСОБА_3 складено звіт про визначення вартості матеріального збитку (а.с. 53).
У вищевказаному звіті встановлено вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Volkswagen Arteon", реєстраційний номер НОМЕР_4 – 113 490,74 грн (а.с. 62).
13 листопада 2024 року ОСОБА_1 , покликаючись на вищенаведене експертне дослідження, звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про перерахунок суми страхового відшкодування, та доплату страхового відшкодування, на що 13 грудня 2024 року отримав від страхової компанії відмову (а.с. 81-85).
Звіт про визначення вартості матеріального збитку 08.11.2024 року, складений ФОП оцінювачем ОСОБА_3 відповідачем не спростовано, як і не заявлено клопотання щодо призначення судом експертного автотоварознавчого дослідження.
Висновок місцевого суду про неналежність звіту про визначення вартості матеріального збитку 08.11.2024 року, складеного ФОП оцінювачем ОСОБА_3 , як доказу матеріального збитку позивача, у зв`язку з відсутністю у ньому відмітки про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність суперечить правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року, у справі № 711/650/13-ц.
Верховним Судом, у вищенаведеній постанові вказано, що об`єктивність та достовірність звітів та висновків оцінювача не визначається попередженням його виконавцем про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними та достовірними на підставі відповідного лише попередження. 
Об`єктивність оцінки майна та здійснення її у відповідності до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені статтею 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. 
Отже, у справі яка переглядається в апеляційному порядку, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача ОСОБА_3 через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність.
 У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.
Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.
У справі, яка переглядається апеляційним судом потерпіла особа – ОСОБА_1  та страховик – ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" не дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, а ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування без виконання вимог п. 36.2 Законом України № 1961-IV щодо узгодження з потерпілою особою розміру страхового відшкодування.
Розмір заявленого позивачем до стягнення з відповідача відшкодування підтверджено за допомого належних та допустимих доказів, які не спростовані відповідачем.
За встановлених обставин, порушене право  ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування шкоди,  завданої діями особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" підлягає поновленню шляхом стягнення з відповідача різниці між вартістю матеріального збитку, завданого пошкодженням в ДТП автомобіля "Volkswagen Arteon", реєстраційний номер НОМЕР_4 (з відрахуванням ПДВ) 94 575,62 грн та страховою виплатою, здійсненою страховиком у розмірі 60250,49 грн, що складає 34 325,13 грн (94 575,62-60250,49=34325,13)
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" підлягає до задоволення, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений ним судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 968,96 грн, та за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 426,14 грн.
Окрім того, стороною позивача заявлено вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на оплату правової допомоги у суді першої інстанції, у розмірі 15000 грн, та у суді апеляційної інстанції, у розмірі 8000 грн.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
З наданих до суду стороною позивача доказів вбачається понесення ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 15000 грн, що підтверджується ордером до договору про надання правничої допомоги № 23/08 від 23 серпня 2024 року (а.с. 205), актом № 1 про прийняття-передачу наданих послуг від 22 грудня 2024 року (а.с. 206), платіжною інструкцією № НТ97-45Р1-Р975-81СА від 05.05.2025 року (а.с. 207).
Окрім того, у апеляційній скарзі представник позивача зазначає про очікувані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61- 21442св 19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-2213 Ісв 19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61 -44217св 18).
При цьому, постанова Верховного Суду від 01.11.2022 року по справі № 757/24445/21-ц передбачає, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу
Оскільки ОСОБА_1 доведено понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які  є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, вимоги про відшкодування таких витрат стороною відповідача підлягають до задоволення.
На підставі ч. 1 ст. 999 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 29, 31, 33, 34, 36 Закону № 1961-IV України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Загороднім Євгенієм Олеговичем задовольнити.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2025 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 34 325,13 грн – різницю між вартістю завданого йому матеріального збитку та страховим відшкодуванням.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 968,96 грн – судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції; 426,14 грн – судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 15000 грн – витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції, а також 8000 грн – витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Гордійчук С.О.

        Ковальчук Н.М.