ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2025 р.           Справа№ 910/11103/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яценко О.В.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Мальченко А.О. 

секретаря судового засідання           Антонюк А.С.  

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 01.07.2025  

розглянувши  у відкритому судовому засіданні           заяву Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови)
подану за наслідками розгляду апеляційної скарги           Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
на рішення          Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 (повний текст складено і підписано 13.03.2025)
у справі           № 910/11103/24 (суддя Л.М.Шкурдова)
за позовом           Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
до                      1) Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
2) Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» 
3) Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» 
про                    стягнення 248  943,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі відповідач 1), у якому просив стягнути 248  943,00 грн., які становлять суму виплаченого позивачем, як страховиком за укладеним з ОСОБА_1 договором  страхування наземного транспорту № 1234/21-Т/Ц2 від 05.07.2021, страхового відшкодування внаслідок настання страхової події - пошкодження транспортного засобу внаслідок впливу рідини (прориву 24.08.2021  труби водопостачання, балансоутримувачем якої є відповідач 1, з огляду на що  сталося затоплення підземного паркінгу за адресою: м. Київ, вул. Полтавська, буд. 10), право на стягнення яких позивач, відповідно до положень Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 ЦК України має з особи, відповідальної за завдану шкоду, якою, на думку позивача, є відповідач 1 як особа, яка є балансоутримувачем ділянки на якій стався страховий  випадок та здійснює технічне обслуговування системи водовідведення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2024 залучено до участі у справі у процесуальному статусі відповідача  2 та відповідача 3 Приватне акціонерне товариство «Трест Київпідземшляхбуд-2»  (далі відповідач 2) та  Дочірнє підприємство «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі відповідач 3).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2024 у справі № 910/11103/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2024 у справі № 910/11103/24 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025, повний текст якої складено 19.05.2025, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025  справі № 910/11103/24 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025  справі № 910/11103/24 залишено без змін
26.05.2025 до суду від Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови), в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення (постанову) по справі № 910/1103/24, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» (код ЄДРПОУ 04012721) витрати на правничу допомогу у розмірі 5  000,00 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.05.2025 заяву Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про ухвалення додаткового рішення передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Мальченко А.О.
27.05.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11103/24, в яких заявник просить заяву відповідача 2 про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі 910/11103/24 залишити без задоволення, усі судові витрати покласти на відповідача 2.
У період з 23.05.2025 по 06.06.2025 та з 09.06.2025 по 13.06.2025 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала у відпустці, 16.06.2025 суддя Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, перебувала у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 матеріали господарської справи № 910/11103/24 витребувано у Господарського суду міста Києва та відкладено вирішення питань, пов`язаних з розглядом заяви Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про ухвалення додаткового рішення до надходження матеріалів справи № 910/11103/24 до Північного апеляційного господарського суду
19.06.2025 матеріали справи № 910/11103/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 заяву Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2»  про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11103/24 призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.07.2025 о 12 год. 30 хв.  
25.06.2025 до суду від позивача, а 01.07.2025 - від відповідача 2 надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників. Крім того, у вказаних заявах позивач та відповідача 2 підтримали раніше викладені правові позиції.
В судове засідання позивач та відповідач  представників не направили.
Дослідивши матеріали заяви відповідача 2 про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вказана заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 221 ГПК України встановлює, що:
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України  суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, а в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат при розгляді справи у спрощеному провадження до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови.
При цьому, за змістом положень ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З матеріалів справи слідує, що позивачем:
- у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем 2  наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно з яким витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, які він поніс та очікує понести становить 5  000,00 грн., зазначено, що вказана сума є орієнтовною та буде уточнена з урахуванням фактичних витрат заявника, а також вказано, що докази понесення таких витрат будуть подані до суду апеляційної інстанції до закінчення розгляду справи або протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом судового рішення по даній справі; 
- заява про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови) до якої додані докази понесення витрат надійшла до суду 26.05.2025 (сформована у системі «Електронний суд» 23.05.2025), тобто у п`ятиденний строк після прийняття судом апеляційної інстанції постанови з урахуванням вихідних днів (19.05.2025 - примітка суду).
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання відповідачем 2 як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат. 
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження факту понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії  укладеного з  Адвокатським об`єднанням «Юрдана» договору на надання правової допомоги № 06/3-14 від 18.09.2014 з додатковими угодами № 2 від 25.10.2025 та № 8 від 03.02.2025, звіту АО «Юрдана» про надання правової (правничої) допомоги від 19.05.2025, рахунку на оплату № 01-05/25 від 19.05.2025. 
Наявними у матеріалах справи документами підтверджено наступне.
За умовами укладеного з  Адвокатським об`єднанням «Юрдана» договору на надання правової допомоги № 06/3-14 від 18.09.2014 з додатковими угодами № 2 від 25.10.2025 та № 8 від 03.02.2025, відповідач 2 доручив адвокатам об`єднання надати йому правову допомогу щодо захисту прав та інтересів відповідача 2 у судовій справі № 910/11103/24, гонорар об`єднання оплачується виходячи з погодинної ставки 2  500,00 грн. з ПДВ за одну годину роботи адвоката.
Зі змісту наданого відповідачем звіту про надання правової (правничої) допомоги від 19.05.2025 вбачається, що об`єднання надало послуги з підготовки проекту відзиву апеляційну скаргу та подання відзиву до Північного апеляційного господарського суду, загальна кількість витраченого часу 2 години, надана об`єднання правова (правнича) допомоги задовольняє клієнта та надана у повному обсязі. Вказаний звіт підписаний відповідачем 2.
Доказів оплати наданих послуг матеріали справи не містять, проте колегія суддів зауважує на тому, що  не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу 2  Адвокатським об`єднанням «Юрдана» послуг на заявлену до стягнення суму.
Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5  ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
27.05.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11103/24, в яких заявник просить заяву відповідача 2 про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі 910/11103/24 залишити без задоволення, усі судові витрати покласти на відповідача 2.
Вказані заперечення обґрунтовані тим, що:
-  з перелічених робіт, що були зазначені у частині документу «Звіт про надання правової (правничої) допомоги», неможливо встановити повний обсяг наданої правової допомоги представником відповідача 2;
- вказане викликає обґрунтовані сумніви у необхідності сплати суми - 5  000,00 грн., за послуги, які є значно завищеними, як в плані часу так і фінансового відображення.
Колегія судді вважає що твердження позивача про те, що зі звіту про надання правової (правничої) допомоги, неможливо встановити повний обсяг наданої правової допомоги представником відповідача 2, спростовується змістом вказаного звіту з якого слідує, що об`єднанням відповідачу 2 були надані послуги з складання проекту відзиву на апеляційну скаргу та подання відзиву до суду для чого будо витрачено 2 години часу.
Колегія суддів зазначає про те, що саме позивач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супровіду  в суді апеляційної інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте  позивачем  фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така не співмірність. В свою  чергу колегією суддів не встановлено, що надання таких  послуг є не доведеними, а їх вартість неспіврозмірнимою із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи підтверджується представництво Адвокатським об`єднанням «Юрдана»  інтересів відповідача 2 в суді апеляційної  інстанції, в той час як позивачем фактично не вказано, в чому саме полягає невідповідність суми гонорару в розмірі 5  000,00 грн. у цій справі  вимогам чинного законодавства та обставинам справи, не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така не співмірність.
В свою чергу надані відповідачем 2 документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі  №910/1929/19 від 09.06.2022
Надані відповідачем 2 документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.
Таким чином заява Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови) колегією суддів задовольняється повністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови) задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2»  витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в сумі 5  000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
3. Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2025. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Яценко 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                А.О. Мальченко