ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" липня 2025 р.                                 Справа № 910/5686/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 про повернення позовної заяви
у справі № 910/5686/25 (суддя Павленко Є.В.)
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації      
про стягнення коштів 
ВСТАНОВИВ:
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач; ФГВФО; Фонд; апелянт; скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції  російської федерації про стягнення 924 992 396,67 грн майнової шкоди, заподіяної: Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь", Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Актив-Банк", Публічному акціонерному товариству "Енергобанк" та Публічному акціонерному товариству "Банк Петрокоммерц-Україна", процедура ліквідації яких здійснювалася Фондом.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до російської федерації в особі      міністерства юстиції  російської федерації про стягнення 924 992 396,67 грн з доданими до неї документами повернуто заявнику.
Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд звернув увагу, що зі змісту поданої Фондом позовної заяви від 5 травня 2025 року № 46-4104/25 вбачається, що позивач просив господарський суд стягнути на свою користь з  російської федерації  в особі  міністерства юстиції російської федерації    924 992 396,67 грн, з яких:  229 706 987,41 грн - майнова шкода, заподіяна Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь", процедура ліквідації якого здійснювалася Фондом у період з 2015 року по 2021 рік; 169 524 397,48 грн - майнова шкода, заподіяна Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Актив-Банк", процедура ліквідації якого здійснювалася Фондом у період з 2014 року по 2019 рік; 223 867 428,99 грн - майнова шкода, заподіяна Публічному акціонерному товариству "Енергобанк", процедура ліквідації якого здійснювалася Фондом у період з 2015 року по 2020 рік; 301 893 582,79 грн - майнова шкода, заподіяна Публічному акціонерному товариству "Банк Петрокоммерц-Україна", процедура ліквідації якого здійснювалася Фондом у період з 2016 року по 2019 рік.
Суд першої інстанції зазначив, що заявлені Фондом вимоги не є основними та похідними, оскільки задоволення однієї з цих вимог не залежить від задоволення іншої позовної вимоги. Крім того, відповідні вимоги не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами. Тому господарський суд дійшов висновку про порушення позивачем приписів  статті 173 ГПК України, якими встановлено імперативні правила об`єднання позовних вимог.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/5686/25 про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Апелянт зазначив, що дійсно у поданому позові позивачем було заявлено кілька вимог про стягнення з одного відповідача шкоди (збитків), завданої чотирьом банкам внаслідок вчинення відповідачем незаконних дій та рішень з окупації частини території України. Втім, суд 1-ої інстанції не врахував, хоча в позовній заяві й заявлені вимоги про стягнення шкоди (збитків) заподіяної різним банкам, всі вимоги фактично об`єднані одним умислом - окупацією значної частини території України починаючи з 20 лютого 2014 року, а також спільним наслідком - втратою зазначеними в позовній заяві банками контролю за майном (активами), розміщеними на тимчасово окупованих територіях, можливості фактично володіти та користуватися таким майном (активами) внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, вартість таких активів стала низькою, що негативно впливало на ціну реалізації та в підсумку мало негативний вплив на рівень задоволення акцептованих вимог кредиторів до банків, оскільки мало неминучим наслідком фактичне знецінення такого майна (активів). Таким чином, в результаті військової агресії з боку російської федерації було заподіяно шкоду (збитки) від знецінення майна банків, що на даний час надає право Фонду, як управненій стороні, вимагати відшкодування заподіяної шкоди від держави-агресора.
З огляду на вищевикладене, скаржник акцентує, що позов у даній справі та відповідно позовні вимоги у спорі ґрунтуються на одних і тих самих підставах позову - фактичних обставинах, пов`язаних з заподіянням шкоди неплатоспроможним банкам внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.
Тому, на думку позивача, місцевий господарський суд зробив вочевидь хибний висновок про те, що позовні вимоги Фонду, які фактично пов`язані між собою одним і тим-самим способом захисту та несуть спільний предмет доказування, підлягають розгляду в окремих провадженнях.
Також апелянт вказує, що внаслідок збройної агресії російської федерації заподіяно значну матеріальну шкоду (збитки) майну фізичних та юридичних осіб України, зокрема, майну (активам) Публічного акціонерного товариства  "Банк "Київська Русь", Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк", Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" та Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна", процедура ліквідації яких здійснювалася Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, яка підлягає повному відшкодуванню державою-агресором (російською федерацією) як особою, яка цю шкоду (збитки) заподіяла.
Окремо апелянт вказав, що поданий позивачем позов, вимоги позивача, окрім спільного характеру виникнення та спричинених наслідків, пов`язані ще й спільними доказами такими як: 
- Постанови Національного банку України; 
- Рішення Виконавчої дирекції ФГВФО;
- Актів формування ліквідної маси;
- Рішень про затвердження ліквідаційних балансів; 
- Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань; 
- Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; 
- Договорів про відступлення прав вимог;
- Протоколів електронних торгів;
- Виписок по особовим рахункам; 
- Листа Міністерства економіки України № 3101-07/14816 від 05.04.2023;
- Листа Національного банку України № 30-0006/26372 від 17.04.2023;
- Листа Міністерства юстиції України № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022;
- Роздруківок з відкритих інтернет ресурсів, а саме: https://dan-news.ru/ekonomika/imushhestvo-nerabotayushhix-bankov-peredano-voperativnoe-upravlenie-centrobanku-dnr/; https://nv.ua/ukr/publications/terrikon-doneckoy-vlasti-kak-teper-ustroena-zhizn-vdnr-i-lnr-35921.html; http://www.theinsider.ua/rus/business/559fa4aeb85dd/; https://www.dw.com/ru/украинские-банки-днр-покинули-российские-непоявились/a-19007377; http://www.nakanune.ru/news/2015/07/10/22407206;
- Роздруківки документу під назвою «постановление днр № 8-2 від 06.05.2015»;
- Роздруківки документу під назвою «указ президента рф № 841 от 21.11.2022.
Апелянт акцентує, що підставою для звернення з позовною заявою до господарського суду в інтересах чотирьох банків є саме окупація певної території України державою-агресором та знецінення активів зазначених банків. Предметом доказування є шкода (збитки) по чотирьом банкам, що є однаковими вимогами, які можуть бути об`єднані і мають розглядатися в одному провадженні.
Підсумовуючи викладене скаржником зазначається, що позов  спрямований на виконання Правил процедури доказування (ст. 51 Римського Статуту) та досягнення компенсації за понесені збитки внаслідок збройної агресії, втрати майна і активів Банку, процедуру ліквідації якого здійснював Фонд. Оскільки активи відповідних банків в інтересах яких Фонд звернувся із даним позовом, перебували і до цього часу перебувають на непідконтрольній і окупованій російською федерацією території України, неможливість проведення всіх процедур з виведення Банків з ринку з 2014 року є наслідком таких дій, відповідно позивачем обрано спосіб захисту прав та інтересів Банків, шляхом подання позову про відшкодування шкоди у розмірі фактичної втрати таких активів. Отже, починаючи з лютого 2014 року, збройна агресія російської федерації проти України завдала значних збитків майну (активам) означеним вище банкам, оскільки комерційні банки втратили можливість здійснення фактичного контролю за своїм майном (активами), розташованим на тимчасово окупованій державою-агресором території України. Одночасно з цим Банки втратили можливість ефективної реалізації свого права на повернення коштів, що були витрачені Банками при укладенні кредитних угод під забезпечення, а також, нерухомого майна. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025, апеляційна скарга позивача у справі № 910/5686/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 про повернення позовної заяви у справі № 910/5686/25. Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 24.06.2025 до електронних кабінетів позивача та його представника, поштовим відправленням № 0610264974553 про направлення копії ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2025 на адресу відповідача. Також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оприлюднено на офіційному вебсайті Судова влада України.
При цьому, з даних «Трекінг відправлення» з офіційного сайту АТ «Укрпошта» вбачається, що станом на 30.06.2025 поштове відправлення                   № 0610264974553 не було вручено під час доставки (причина: одержувач відсутній за вказаною адресою).
Порядок вручення судових рішень визначено у  статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з положеннями частини шостої  статті 242 ГПК України  днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009  (надалі  - Правила надання послуг поштового зв`язку).
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. Рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8, 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (пункт 18 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог  Закону України  «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 76 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Системний аналіз  ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близька за змістом позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі                       № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).
За таких обставин, апеляційний господарський суд вжив належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про відкриття апеляційного провадження.
Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом  ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2025 про відкриття апеляційного провадження була оприлюднена 25.06.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/128344337), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1  ст. 4 ГПК України,  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  при розгляді справи ч. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/5686/25, а неотримання поштової кореспонденції учасником справи не залежить від волевиявлення суду.
Також судова колегія вказує, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від відповідача на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3  статті 263 ГПК України  не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Судова колегія звертає увагу, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 частини 1  статті 255 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2  статті 271 ГПК України  апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31-34 частини 1  статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених апелянтом доводів та вимог, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення майнової шкоди (збитків), у розмірі 924 992 396,67 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі                        № 910/5686/25 повернуто позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі пункту 2 частини 5  статті 174 ГПК України. 
Відповідно до частини 1  статті 4 ГПК України  право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
За ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану банку, зазначених у частинах п`ятій та десятій цієї статті, з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності вимог кредиторів, зазначених у пунктах 1-8 цієї частини, крім вимог за субординованим боргом та вимог кредиторів, які є пов`язаними з банком особами. Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану кредиторам, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення процедури ліквідації, - у випадку припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як юридичної особи.
Згідно ч. 10 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд або уповноважена особа Фонду, діючи від імені та в інтересах банку як інвестора, має право ініціювати процеси, позови чи провадження (цивільні, адміністративні, кримінальні чи арбітражні) у будь-яких судах та/або арбітражах належної юрисдикції (в тому числі в іноземних та міжнародних судах), у тому числі арбітражні чи інші процеси проти держав відповідно до міжнародних договорів України, у тому числі міжнародних договорів про заохочення та взаємний захист інвестицій, щодо шкоди (збитків), що була заподіяна банку фізичними чи юридичними особами (приватного чи публічного права) та державами, внаслідок: прямої чи непрямої націоналізації або експропріації майна (інвестицій) банку, здійснення щодо таких інвестицій заходів, що за наслідками дорівнюють експропріації; реквізиції, руйнування, заподіяння шкоди або знецінення майна (інвестицій) банку внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, громадських заворушень або інших подібних дій.
В силу ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Як вбачається з матеріалів справи, у позові об`єднані вимоги про стягнення збитків, що були заподіяні банкам, а саме: Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь", Публічному акціонерному товариству  "Комерційний банк "Актив-Банк", Публічному акціонерному товариству "Енергобанк" та Публічному акціонерному товариству "Банк Петрокоммерц-Україна", внаслідок знецінення їх майна (активів), процедура ліквідації яких здійснювалася Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, яке знаходилось в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, Донецькій і Луганській областях в результаті військової агресії російської федерації.
Відповідно до пункту 2 частини 5  статті 174 ГПК України  суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень  статті 173 цього Кодексу).
Згідно з частиною 1  статті 173 ГПК України  в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Таким чином, нормою процесуального права закріплене право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Об`єднаними можуть бути позовні вимоги, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоч і різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними є позовні вимоги, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.
Доказами є будь-які відомості, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інших обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.
Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 904/4376/20 та від 12.08.2022 у справі № 911/2401/21.
У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 902/434/19 викладено такі висновки:
"За змістом частини першої  статті 173 ГПК України  порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.
Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій  статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті.
Саме встановлення господарським судом наведених вище обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини 5  статті 174 ГПК України.
У той же час аналіз пункту 2 частини 5  статті 174 ГПК України  у системному співвідношенні з приписами  статті 173 цього Кодексу  свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6  статті 173 ГПК України  та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.
Проте у будь-якому випадку коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5  статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов".
Як вже зазначалось, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення збитків, завданих: Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь", Публічному акціонерному товариству  "Комерційний банк "Актив-Банк", Публічному акціонерному товариству "Енергобанк" та Публічному акціонерному товариству "Банк Петрокоммерц-Україна" внаслідок знецінення їх майна (активів), процедура ліквідації яких здійснювалася Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, яке знаходилось в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, Донецькій і Луганській областях в результаті військової агресії російської федерації.
Отже, підстави виникнення спору за вказаними позовними вимогами є однорідними і позивачем не порушено порядку об`єднання позовних вимог.
Відповідно до частини 1  статті 2 ГПК України  завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Таким чином, як вважає судова колегія, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про повернення позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі пункту 2 частини 5  статті 174 ГПК України.
Крім того, суд першої інстанції зазначаючи, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, не було враховано положення частини 6 статті 173 ГПК України, яка надає суду право за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Частиною 3  статті 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 ч. 1  ст. 275 ГПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 280 ГПК України).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/5686/25 про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з подальшою передачею цієї справи до Господарського суду міста Києва.
Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу місцевим господарським судом відповідно до  ст. 129 ГПК України  за результатами подальшого розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 280, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 
                                        
УХВАЛИВ:
1.  Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 про повернення позовної заяви у справі № 910/5686/25 - задовольнити.
2.  Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі                    № 910/5686/25 про повернення позовної заяви - скасувати.
3.  Справу № 910/5686/25 направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва на стадію перевірки матеріалів та вирішення питання про відкриття провадження у справі. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков