КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                                                    
Апеляційне провадження                                                                              Справа № 357/4111/25
№ 33/824/3702/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року                                                                                           м. Київ                                                                                                   
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко С.І. від 03 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
 
в с т а н о в и в:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №250586, 18 лютого 2025 року о 16 год. 31 хв., ОСОБА_1 в Київській обл., Білоцерківський район, с. Трушки по вул. Польова, 38, керував транспортним засобом «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп'яніння. Огляд на стан наркотичного сп'яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія в найближчому медичному закладі у лікаря нарколога, результат огляду - проба позитивна, що підтверджується висновком лікаря № 47 від 18 лютого 2025 року КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня», чим порушив п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена , передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254065, 22 лютого 2025 року о 20 год. 21 хв., ОСОБА_1 в Київській обл., Білоцерківський р-н, с. Трушки по вул. площа Центральна, 9, керував транспортним засобом, «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у найближчому медичному закладі на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога, водій категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та, із урахуванням ст. 36 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Щодо подій 18 лютого 2025 року, зазначив, що:
- поліцейські направили його до КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня», яка не є найближчим закладом охорони здоров`я, тоді як поліцейські повинні були направити його для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, якими є КНП «Білоцерківська міська лікарня № 2, КНП «Білоцерківська міська лікарня № 4», КНП СМР «Сквирська центральна міська лікарня;
- згідно висновку «перебуває у стані наркотичного сп'яніння». При цьому, незважаючи на його неодноразові заперечення та пояснення, в порушення вимог п. 10 Порядку, лікар не провів лабораторне дослідження, що є обов'язковим у даному випадку. Відтак, вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду від 18 лютого 2025 року про перебування його у стані наркотичного сп'яніння в порушення п. 10 Порядку був зроблений без проведення лабораторного дослідження біологічної речовини, тобто без підтвердження результатів тесту та отримання заключного результату, тому такий висновок не може бути доказом винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в матеріалах справи відсутні.
Щодо події 22 лютого 2025 року, зазначив, що:
- на місці зупинки транспортного засобу наявність ознак наркотичного сп'яніння не встановлено. Ознаки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, були вказані поліцейським автоматично, та перевіркою встановлені не були;
- зупинка транспортного засобу була безпідставною;
- причиною направлення на огляд до медичного закладу була лише наявність інформації про складення протоколу про адміністративне правопорушення;
- вважає, що оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази щодо підставної зупинки транспортного засобу, відсутність у нього ознак сп`яніння та він фактично не відмовлявся від проходження огляду, факт порушення ним п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведено.
З огляду на наведене, вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.
Так, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази підтверджують факт порушення водієм пунктів 2.9а та п. 2.5 ПДР України, а саме керування транспортним засобом у стані наркотичного сп'яніння та відмова від проходження  медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.
Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.
 
Щодо події від 18 лютого 2025 року
З наявних у матеріалах справи відеозаписах вбачається, що працівники поліції зупинили ОСОБА_2 . В подальшому, працівники поліції доставили ОСОБА_2 до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, де він пройшов огляд та лікарем 18 лютого 2025 року було складено акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому, ОСОБА_2 повідомив лікаря нарколога, що приймає лікарський препарат «Гідазепам», який призначений йому лікарем, на дав відповідні листи призначення.
Відповідно до змісту направлення на огляд водія ОСОБА_1 , у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук.
Згідно з актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 лютого 2025 року за результатом огляду зроблено висновок: стан сп`яніння внаслідок вживання бензодіазепін -психотропних речовин. Метод лабораторного тестування: комбінований тест на наркотики № 10 Wondfo - наркотичне бензодіазепін. Заключний діагноз (за результатами огляду та тестів): відсутній запис. Підпис лікаря-нарколога на акті відсутній.
Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.
Згідно листа КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня від 27 травня 2025 року № 1074,  медичний заклад не здійснював лабораторні дослідження на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини до 24 лютого 2025 року у зв`язку з відсутністю потрібного обладнання.
На підтвердження стану здоров`я ОСОБА_1 було надано консультаційні листи психіатра від 24 січня 2024 року, від 13 березня 2024 року, від 08 травня 2024 року, від 10 червня 2024 року, в яких визначено діагноз: змішаний тривожний та депресивний розлад, та рекомендовано приймати лікарські препарати, зокрема, гідазепам.
Оцінюючи наявні у справі та досліджені під час апеляційного розгляду докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить такого висновку.
Так, вимоги до оцінки доказів встановлені законодавцем у ст. 252 КУпАП, згідно з якою орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Під межами доказування розуміють сукупність доказів, достатніх для достовірного з`ясування обставин, що входять до предмета доказування. Предмет доказування у справі про адміністративне правопорушення - це сукупність фактичних обставин такої справи, встановлення яких необхідне для його правильного вирішення. До предмета доказування у справі про адміністративне правопорушення входять обставини, що підлягають з`ясуванню у цій справі, перелік яких міститься у ст. 280 КУпАП, згідно з якою орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Правильне визначення меж доказування дає змогу досягти максимальної ефективності адміністративного процесу, уникнути збору та вивчення надлишкових доказів і забезпечити досягнення цілей доказування. Таким чином, предмет доказування та межі його встановлення є якісними характеристиками процесу доказування, що дають змогу суб`єкту адміністративної юрисдикції визначити фактичний обсяг обставин, які підлягають доказуванню, та реалізувати його під час провадження у конкретній справі, виходячи з особливостей такої справи.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи винна ця особа в його вчиненні.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення; поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків; висновком експерта, речовими доказами; показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки; відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху; протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.
Постановою КМУ від 13.06.2024 № 690 внесено зміни до пункту 10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, зокрема указаний пункт викладено в такій редакції: «10. Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням».
Указана постанова набрала чинності з 18.06.2024, тобто на момент події 18 лютого 2025 року підлягала до застосування.
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я i оформлення його результатів визначено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Пунктом 7 розділу III указаної Інструкції закріплено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.
При цьому, частина 5 статті 266 КУпАП імперативно встановлює, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Більш того, пунктом 22 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, також закріплено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Наявними у справі доказами встановлено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейськими було запропоновано пройти огляд у медичному закладі.
Після доставлення ОСОБА_1 до КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня» лікарем після проведення огляду встановлений діагноз: стан сп`яніння внаслідок вживання бензодіазепіну - психотропних речовин; висновок за результатами лабораторного тестування - наркотичне бензодіазепін. За результатами клінічного огляду та лабораторного тестування заключний діагноз встановлений не був (відсутній у акті).
Враховуючи пояснення в суді апеляційної інстанції, у тому числі про те, що не виключається похибка (неправильний результат) при дослідженні біологічного середовища при використанні швидких тестів і результат такого дослідження може бути перевірений при проведенні лабораторного дослідження на визначення наркотичного засобу чи психотропної речовини, яка в цьому провадженні вже не може бути проведена, оскільки відповідно до п. 10 Інструкції зразки біологічного середовища, які для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності та вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, при цьому вміст другої ємності зберігається лише протягом 90 днів, тобто, на даний час термін зберігання зразків біологічного середовища закінчився, беручи до уваги дані медичних документів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 хворіє на змішаний тривожний та депресивний розлад, має призначення лікарського препарату, який належить до групи похідних бензодіазепіну, апеляційний суд вважає, що висновок № 47 КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня» від 18 лютого 2025 року щодо перебування ОСОБА_1 саме у стані наркотичного сп'яніння за відсутності інших беззаперечних доказів, які доводять цю обставину, не може бути покладений в основу судового рішення про винуватість його у порушенні п. 2.9а ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин викладених у протоколі.
Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, те, що збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він керував транспортним засобом у стані сп`яніння наркотичного, внаслідок чого порушив п. 2.9 а) ПДР України.
Оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення не доведена, а КУпАП не передбачено рішення суду у разі недоведеності винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, постанова суду у вказані частині  підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 250586 обставин, а апеляційна скарга підлягає до задоволення в цій частині.
Щодо події від 22 лютого 2025 року
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимогст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов'язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З об'єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров'я для визначення стану алкогольного сп'яніння, а суб'єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
За правилами ч.ч.2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Згідно з п.п. 2, 6, 7 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 254065, 22 лютого 2025 року о 20 год. 21 хв., ОСОБА_1 в Київській обл., Білоцерківський р-н, с. Трушки по вул. площа Центральна, 9, керував транспортним засобом, «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у найближчому медичному закладі на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога, водій категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:
відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 лютого 2025 року серії ЕПР1 № 254065;
відеозаписами з боді камери;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 лютого 2025 року;
актом огляду на стан наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП.
Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, останній встановив ознаки наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 (час запису 20:25:56), після чого запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду у лікаря-нарколога (час запису 20:26:28), оскільки в нього наявні ознаки такого сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився (час запису 20:26:30). В подальшому, поліцейській ще раз запропонував проїхати до медичного закладу для проведення огляду ( час запису 20:26:34), на що ОСОБА_1 категоричного відмовився (час запису 20:26:36) після чого працівник поліції повідомив останнього, що на нього буде складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення п.2.5 ПДР України за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1  п.2.5 ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,за порушення п. 2.5 ПДР, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що на місці зупинки транспортного засобу наявність ознак наркотичного сп'яніння не встановлено, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки спростовуються відеозаписом з боді камери, якими підтверджується встановлення поліцейським ознак наркотичного сп'яніння у водія ОСОБА_1 (час запису20:25:56 ).
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного спяніння у медичному закладі, оскільки вони спростовуються відеозаписом з боді камери, з якого вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд, а останній декілька разів відмовився.
ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28 жовтня 2010 року). Однак вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази, тому завдання ЄСПЛ полягає, з-поміж іншого, в тому, щоб установити, чи було провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, справедливим у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Отже, Суд не може, в принципі, виключати, що докази, отримані з порушеннями національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду. Національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак Суд має пересвідчитися, чи було провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 (mutatis mutandis рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 року, серія А № 140, сторінка 29, пункт 46).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування оскаржуваної постанови в частині визнання ОСОБА_1 винним у порушенні п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції у цій частині апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим постанову суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у порушенні п. 2.9а Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно проколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №250586 від 18 лютого 2025 року - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху та  вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно протоколупро адміністративне правопорушення ЕПР1 № 254065 від 22 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
                 Суддя    
Київського апеляційного суду                                                                          В.В. Саліхов