ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11388/24	
                                                                                Суддя І інстанції – Прудивус О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 №  083950008310 про відмову позивачу у призначенні пенсії;
–  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди його роботи з 16.07.1990 по 14.02.1992, з 16.03.1992 по 27.08.1996, з 15.09.1997 по 26.11.1998, з 02.12.1998 по 05.11.2004, у зв`язку із чим призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.02.2024.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року задоволено частково адміністративний позов.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 №  083950008310 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди його роботи, зазначені у довідках від 25.09.2015 №  19/08 та від 07.09.2007 № 98, а саме – з 16.03.1992 по 27.08.1996 та з 02.12.1998 по 05.11.2004 відповідно, за результатами чого повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до  п. 2 ч. 2 ст.  114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального  права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовну заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказує на те, що відсутність у рішенні від 01.10.2024 року №083950008310 мотивів відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів роботи з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998 лише підтверджує протиправність самого рішення і аж ніяк не свідчить про його зарахування. Зазначає, що єдиним ефективним способом захисту порушених прав позивача, що забезпечить їх поновлення без повторного звернення до суду є зобов`язання відповідача відповідно зарахувати стаж та призначити йому пенсію.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також не погодилось з прийнятим судом першої інстанції рішенням та оскаржило його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просило його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги, відповідач посилається на правомірність рішення від 01.10.2024 №  083950008310 про відмову позивачу у призначенні пенсії. Вказує на те, що страховий стаж позивача складає 25 років 05 місяців 07 днів, пільговий стаж за Списком №1 відсутній, що не дає право на призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 24.09.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі – Закон України від 09.07.2003 №  1058-IV) (а.с.28). 
До вказаної заяви позивачем, зокрема, були долучені довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а саме: 1) довідка від 25.09.2015 № 19/08, підписана ліквідатором ЗАТ «Запоріжбуд» (а.с.14); 2) довідка від 07.09.2007 № 98, підписана ліквідатором ТОВ ЗСУ-124 «Стальконструкція» (а.с.21). 
За правилами екстериторіальності заява позивача з доданими до неї документами була передана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області на розгляд відповідачу.
Рішенням від 01.10.2024 № 083950008310 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №  1058-IV, оскільки не підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди його роботи, зазначені у пільгових довідках від 25.09.2015 № 19/08 та від 07.09.2007 № 98, оскільки вони видані ліквідатором та потребують проведення акту перевірки (а.с.29-30).
Позивач не погодившись із вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся з адміністративним позовом до суду. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі – Закон №1058-ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Як вбачається з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 № 083950008310 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду документів пільговий стаж не встановлено. При цьому, до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди роботи зазначені в пільгових довідках №19/08 від 25.09.2015 та №98 від 07.09.2007, оскільки вони видані ліквідатором та потребують проведення акту перевірки.
Колегія суддів проаналізувавши підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до пільгового стажу і відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зазначає наступне.
Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 27.07.1987 року позивач працював:
- з 16.03.1992 по 27.08.1996 в ОП «Запоріжбуд» на посаді монтажника по монтажу стальних та залізобетонних конструкцій, бригадира;
- з 02.12.1998 по 05.11.2004 в ТОВ ЗСУ-124 «Стальконструкція» на посаді монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, майстра будівельних і монтажних робіт
На підтвердження того, що в спірні періоди позивач працював на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачем надано до пенсійного органу довідку від 25.09.2015 № 19/08, підписаної ліквідатором ЗАТ “Запоріжбуд” (а.с.14), та довідку від 07.09.2007 № 98, підписаної ліквідатором ТОВ ЗСУ-124 “Стальконструкція” (а.с.21).
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Відповідно, призначений на підприємстві ліквідатор у повній мірі виконує функції представництва інтересів такого підприємства та здійснює повноваження щодо керівництва такого підприємства. Відповідно, для цілей складання довідки згідно з Порядком № 637 підписання такої довідки одним ліквідатором (без головного бухгалтера та керівника відділу кадрів) є належною і достатньою юридичною дією для визнання довідки джерелом інформації про характер праці працівника.  
При цьому, згідно зі статтею 101 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Тобто, відповідач маючи сумніви щодо обґрунтованості видачі позивачу довідок від 25.09.2015 № 19/08 та від 07.09.2007 № 98 мав би здійснити перевірку обґрунтованість їх видачі.
При цьому, колегія суддів враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17,  що «перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності незарахування відповідачем до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 періодів його роботи, зазначених у пільгових довідках від 25.09.2015 № 19/08 та від 07.09.2007 № 98, а саме з 16.03.1992 по 27.08.1996 та з 02.12.1998 по 05.11.2004.
Щодо зарахування до пільгового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періодів роботи з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 27.07.1987 року позивач у спірні періоди працював:
- з 16.07.1990 по 14.02.1992 у Виробничо-монтажному управлінні № 3 Виробничого об`єднання Авіаспецмонтаж на посаді монтажника по монтажу стальних та залізобетонних конструкцій;
- з 15.09.1997 по 26.11.1998 в ТОВ «Титанбуд», на посаді монтажника стальних та залізобетонних конструкцій.
В свою чергу, посада монтажника стальних та залізобетонних конструкцій передбачена Списком №2 затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, Списком №2 затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991, та Списком №2 затвердженим постановою Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994.
Водночас, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 №  083950008310 про відмову позивачу у призначенні пенсії не містить мотивів відмови у зарахуванні означених вище періодів до пільгового стажу роботи позивача.
В свою чергу, враховуючи відсутність в оскаржуваному рішенні причин незарахування періодів роботи до пільгового стажу позивача, колегія суддів робить висновок про безпідставність незарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998.
За таких обставин, періоди роботи позивача з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998 підлягають зарахуванню позивачу до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 № 083950008310, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
При цьому, зважаючи на те, що розрахунок стажу роботи віднесено до дискреційних повноважень Пенсійного фонду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди його роботи, зазначені у довідках від 25.09.2015 № 19/08 та від 07.09.2007 № 98, а саме – з 16.03.1992 по 27.08.1996 та з 02.12.1998 по 05.11.2004 відповідно, за результатами чого повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до  п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас, зважаючи на те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року – в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди його роботи з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998 скасувати та прийняти нову постанову в цій частині, якою задовольнити позовні вимоги.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди його роботи з 16.07.1990 по 14.02.1992 та з 15.09.1997 по 26.11.1998.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 10 червня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова