ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/8715/21  Номер провадження 22-ц/814/1880/25	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 лютого 2025 року,
       В С Т А Н О В И В :
У грудні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 28.04.2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/3737560, забезпечений транспортний засіб « ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 .
22.09.2018 року о 16:30 год. в м. Харкові по вул. Салтівське шосе, буд. 182-А, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 .
Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № АМ/3737560.
Винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/5932/18 від 14.01.2019 року.
Згідно з умовами Полісу ОСЦПВНТЗ №АМ/3737560 на підставі страхового акту № 18.59.3737560-2040 від 12.04.2019 р., заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 11 913,51 грн.
В зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» відшкодувало власнику «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , витрати на ремонт автомобіля в сумі 11 913,51 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 15114 від 02.05.2019 р.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11 913 грн 51 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий збір в сумі 908,00 грн та судові витрати у сумі 5 000 грн, у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу, всього 17821,51 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції не зміг дослідити різницю між суброгацією та регресом і помилково задовольнив позов поза межами строку позовної давності. 
Вказував, що страховик був проінформований та міг дослідити обставини ДТП, а тому не мав права на суброгаційні (регресні) виплати.
Зазначав, що договір відступлення права вимоги з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 фактично є договором факторингу.
Від представника ФОПОСОБА_1 – адвоката Каплі А.С. надійшов відзив у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
В обгрунтування відзиву вказувала, що доводи відповідача не спростовують висновків суду та правомірності звернення позивача до суду.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Судом встановлено, що відповідач є учасником дорожньо-транспортної пригоди визначеної в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, то ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 на суму 11 913,51 грн.
14 травня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір №1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 
01.12.2021 між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК від 01.12.2021 р., на підставі якого ФОП ОСОБА_4 відступив ФОП ОСОБА_1 права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до Первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021 р.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно з частиною 1 статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
За змістом статей 9,22-31,35,36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного узаконіце подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який сплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за нанесений збиток.
Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) об`єктом страхування цивільної відповідальності є цивільна відповідальність власників транспортних засобів за збиток, заподіяний третім особам внаслідок дорожньо-транспортного випадку.
Пунктом 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів є обов`язковим видом страхування, що зобов`язує власника транспортного засобу в обов`язковому порядку застрахувати свою цивільну відповідальність, а страховика - в обов`язковому порядку відшкодувати прямий збиток, заподіяний страхувальником третій особі. Відповідно до вищевказаних норм Закону, особою, зобов`язаною відшкодувати заподіяний збиток замість страхувальника є страховик, що видав такому страхувальника поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності.
Статтею 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
На підставі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно підпункту 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Відповідно до підпункту в) п. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.
Посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності, оскільки позивачем заявлено суброгаційний позов, а тому право на звернення до суду з таким позовом виникає у саме з моменту ДТП не заслуговують на увагу.
Ураховуючи те, що позивач обґрунтовував позов саме пунктом 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому він звернувся до суду про відшкодування шкоди у порядку регресу, а при регресі строк позовної давності обчислюється не з моменту ДТП, а з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування.
Таким чином обґрунтованим є висновок місцевого суду, що у позивача виникло право подати регресний позов до суду з моменту виплати позивачем суми страхового відшкодування, а саме - 02.05.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 15114.Позов подано у термін позовної давності і позивачем не пропущений.
Вказане узгоджується із висновками, викладеними у постанові ВС від 10 січня 2019 року у справі №200/13392/13-ц.
Щодо доводів про те, що договір відступлення права вимоги з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 фактично є договором факторингу, колегія суддів їх відхиляє, оскільки вони дублюють доводи відзиву на позовну заяву та судом першої інстанції їм надано обгрунтовану та законну правову оцінку.
З огляду на викладене, судова колегія, уважає, що суд першої інстанції встановивши, що вина відповідача щодо скоєння ДТП доведена, визначено розмір збитку, який відшкодований страховиком, право вимоги якої, у порядку регресу перейшло ФОП ОСОБА_1 , обгрунтовано задовольнив позовні вимоги. 
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлялась вимога про стягнення витрат на надання правничої допомоги, понесені позивачем у розмірі 3 000 грн.
Так мотивувальна частина рішення містить обгрунтування та мотиви стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
При цьому у резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 5 000 грн, у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ураховуючи те, що в цій частині рішення відповідачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Апеляційний суд зауважує, що відповідач у порядку ст. 269 ЦПК України може звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 О.О. Панченко

       В.П. Пікуль