ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року
м. Київ
справа № 477/735/16-ц
провадження № 61-17456св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сафронов Юрій Іванович, 
на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у складі колегії судів: Шаманської Н. О., Кушнірової Т. Б., Тищук Н. О.
у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ухвалив постанову про таке:
І. Вступ
1.           У лютому 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 477/735/16-ц.
2.           Суд першої інстанції заяву задовольнив.
3.           Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
4.           Апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
5.            ОСОБА_1 оскаржив судове рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди порушили норми процесуального права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.
6.           Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст вимог заяви
7.           У цій справі ТОВ «Вердикт Капітал» просило поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
IIІ.Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
8.           Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2021 року заяву задоволено, поновлено ТОВ «Вердикт Капітал»строк для пред`явлення до виконання виконавчоголиста у справі № 477/735/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 826,10 грн. 
ІV. Короткий зміст апеляційної скарги та судових рішень суду апеляційної інстанції
9.           Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 у листопаді 2024 року оскаржив її в апеляційному порядку.
10.        В апеляційній скарзі просив поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що про постановлення ухвали від 25 лютого 2021 року його представник дізнався 22 жовтня 2024 року після ознайомлення з матеріалами справи, до цього жодних повідомлень, в тому числі копії цієї ухвали із суду першої інстанції він не отримував, справу суд розглянув у його відсутності.
11.        Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та витребувано з суду першої інстанції матеріали справи для вирішення питання про дотримання ним строку на апеляційне оскарження.
12.        14 листопада 2024 року до Миколаївського апеляційного суду надійшли матеріали справи.
13.        Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року викладені в апеляційній скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено йому строк для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для поновлення такого строку з наданням відповідних доказів.
14.        Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вказані представником Крамаренка Д. М. причини пропуску строку на апеляційне оскарження не свідчать про існування об`єктивних причин, які б перешкоджали боржнику або його представнику звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою у строки, передбачені статтею 354 ЦПК. Суд апеляційної інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 , що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому копії ухвали суду першої інстанції, проте встановив, що ОСОБА_1 наприкінці квітня 2024 року дізнався про блокування його банківських рахунків, у липні 2024 року він уже знав номер судової справи, в якій постановлена оскаржувана ухвала, однак із заявою про ознайомлення з матеріалами цієї справи адвокат Сафронов Ю. І. звернувся лише 29 серпня 2024 року, а ознайомився з нею 22 жовтня 2024 року (майже через два місяці), хоча 04 вересня 2024 року був дзвінок працівника суду з метою повідомлення його про необхідність ознайомлення з матеріалами справи, на який він не відповів.
15.        02 грудня 2024 року представник Крамаренка Д. М. надіслав до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовану тим, що він не мав можливості у будь-який час звернутись до суду першої інстанції із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки у період з травня по жовтень 2024 року він проходив спочатку амбулаторне, а потім стаціонарне лікування у різних медичних закладах м. Миколаєва. З 25 вересня по 08 жовтня 2024 року він проходив огляд медико-соціальною експертною комісією в результаті якого йому була встановлена третя група інвалідності. Крім того, справа № 477/735/16-ц була архівною і, щоб ознайомитися з нею, необхідно було чекати відповідного повідомлення із суду, якого адвокат Сафронов Ю. І. не отримував. Щодо телефонного дзвінка працівника суду 04 вересня 2024 року пояснив, що будь-які причини, які зумовили неможливість відповісти на цей дзвінок, не можуть свідчити про зловживання ним процесуальними правами.
16.        Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2021 року.
17.        Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
-                  обізнаність ОСОБА_1 про постановлення 25 лютого 2021 року судом першої інстанції ухвали, а відтак і процесуальну можливість своєчасно реалізувати право на її апеляційне оскарження, підтверджено матеріалами справи. Проте, апеляційна скарга подана лише 06 листопада 2024 року;
-                  хоча Сафронов Ю. І. проходив періодично лікування та огляди у різних медичних закладах м. Миколаєва, проте він мав можливість ознайомитись з матеріалами справи у більш стислі строки;
-                  бездіяльність представника ОСОБА_1 свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами;
-                  у разі неможливості виконання адвокатом своїх обов`язків, ОСОБА_1 не був обмежений у можливості укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом або самостійно звернутися до суду.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала
18.        У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
19.        Касаційна скарга мотивована такими обставинами:
-                     суд апеляційної інстанції помилково визнав неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, наведені в апеляційній скарзі, не звернув увагу на те, що суд першої інстанції у порушення вимог статті 128 ЦПК не повідомив боржників про судове засідання, призначене на 25 лютого 2021 року;
-                     у матеріалах справи відсутні належні докази направлення засобами поштового зв`язку чи вручення наручно ОСОБА_1 копії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, що є порушенням вимог статті 272 ЦПК;
-                     наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення копії ухвали від 25 лютого 2021 року одночасно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка була направлена за адресою: АДРЕСА_1 , не є належним доказом, оскільки на цьому повідомленні стоїть підпис невідомої особи. Такий підпис не належить ОСОБА_1 , тому що він навіть візуально не схожий, що підтверджується копією його паспорта, а також за вказаною адресою ОСОБА_1 не реєстрував своє місце проживання, це адреса ОСОБА_2 ;
-                     за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) суд першої інстанції копію ухвали не надсилав;
-                     у заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ТОВ «Вердикт Капітал» зазначило в обох боржників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - однакову адресу;
-                     суд першої інстанції помилково на підставі невірно зазначеної у заяві адреси надсилав усю кореспонденцію на адресу боржника ОСОБА_2 , паралельно вписуючи туди в якості одержувача ОСОБА_1 ;
-                     повний текст ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 отримав лише 22 жовтня 2024 року після звернення до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, що не заперечується апеляційним судом; 
-                     звернення з апеляційною скаргою відбулося із дотриманням вимог статті 354 ЦПК;
-                     посилання апеляційного суду на можливість ознайомлення представника ОСОБА_1 зі змістом оскаржуваного судового рішення раніше є помилковим, оскільки процесуальним законом не передбачено такого обов`язку сторони у справі;
-                     суд апеляційної інстанції постановив оскаржувану ухвалу без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 1013/9925/2012 (провадження № 61-51св23), від 15 лютого 2023 року у справі № 2-488/10 (провадження № 61-8371св22) від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження № 61-5390св22);
-                     суд апеляційної інстанції в порушення частини першої статті 127, частини третьої статті 354 ЦПК не врахував та не прийняв до уваги докази, що у представника ОСОБА_1 були об`єктивні причини неможливості ознайомлення з матеріалами справи раніше, що зумовлює поважність таких причин (архівність справи, перебування на лікуванні у вказаний період часу внаслідок тяжкого захворювання опорно-рухового апарату, що унеможливило його вільне пересування).
VІ. Рух справи в суді касаційної інстанції
20.        У грудні 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції.
21.        Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
22.        Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
23.        11 березня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
24.        Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
25.        Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
VІІ. Позиція Верховного Суду
26.        Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 6), Верховний Суд зазначає таке.
27.        У цій справі підлягає перевірці обґрунтованість відмови у відкритті апеляційного провадження.
28.        Статтею 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи закріплено як одну із основних засад судочинства. Подальше її правове регулювання відображено в нормах ЦПК.
29.        Зокрема, статтями 17, 352 ЦПК гарантовано учасникам справи, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
30.        В контексті дотримання права на справедливий суд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду [1].
31.        «Право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним непрямим шляхом, особливо коли йдеться про умови прийнятності апеляції [2]. У багатьох випадках ЄСПЛ вирішував, що перш за все національні органи влади, зокрема суди, повинні вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Це стосується, зокрема, тлумачення судами норм процесуального характеру, таких як строки, що регулюють подання документів або подання скарг. Підхід ЄСПЛ стосовно цього полягає в тому, що процесуальні обмеження не будуть сумісні з пунктом 1 статті 6, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Загалом, процесуальні норми не повинні обмежувати або зменшувати доступ особи таким чином або до такої міри, щоб порушити саму суть права [3].
32.        ЄСПЛ визнав, що норми, які регулюють умови прийнятності апеляцій, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, і що зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовані [4].
33.        У статтях 127, 357, 358 ЦПК не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
34.        Далі Верховний Суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
35.        Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК).
36.        Згідно із частиною третьою статті 354 ЦПК строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
37.        Частиною другою статті 358 ЦПК передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
38.        Сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили [5-6].
39.        Верховний Суд вже звертав увагу, що для застосування положень пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суду необхідно надати належну оцінку причинам пропуску строку на апеляційне оскарження, з`ясувати, чи є ці причини такими, що об`єктивно перешкоджали подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, коли особа отримала відповідне оскаржуване рішення суду, тобто ознайомилася з його змістом (див. постанову Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження                                      № 61-5390св22)) [7].
40.        У цій справі ухвала суду першої інстанції, яка була предметом апеляційного оскарження, постановлена 25 лютого 2021 року.
41.        Суд апеляційної інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки копія ухвали була направлена ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одному конверті на адресу ОСОБА_2 . 
42.        З матеріалів справи вбачається, що згідно із супровідним листом Жовтневий районний суд Миколаївської області копію ухвали від 25 лютого 2021 року направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 189), в той час як у матеріалах справи (т. 1 а. с. 41) наявна інформація про інше місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 .
43.        Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, встановив, що згідно із зворотнім повідомленням (т. 1 а. с. 190) копія ухвали від 25 лютого 2021 року була вручена ОСОБА_2 , а відомості про вручення ОСОБА_1 копії цієї ухвали у справі відсутні. 
44.        Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що наприкінці квітня 2024 року ОСОБА_1 дізнався про блокування його банківських рахунків. У зв`язку з цим за допомогою адвоката він звернувся до приватного виконавця за роз`ясненнями. У червні 2024 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що ТОВ «Дебт Форс» є новим кредитором у його (як поручителя ОСОБА_2 ) зобов`язаннях перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». У липні 2024 року ОСОБА_1 уже знав номер судової справи, в якій постановлена оскаржувана ухвала суду першої інстанції. Однак, із заявою про ознайомлення з матеріалами справи представник ОСОБА_1 - адвокат Сафронов Ю. І. звернувся до суду лише 29 серпня 2024 року, а ознайомився з ними 22 жовтня 2024 року (майже через два місяці). У той же час на заяві про ознайомлення з матеріалами справи міститься відмітка працівника суду першої інстанції про те, що вона телефонувала Сафронову Ю. І. 04 вересня 2024 року з метою повідомлення його про необхідність ознайомлення з матеріалами справи, але він не відповів                (т. 1 а. с. 237).
45.        Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд послався на обізнаність ОСОБА_1 про постановлення 25 лютого 2021 року судом першої інстанції ухвали наприкінці червня 2024 року, а відтак і процесуальну можливість своєчасно реалізувати право на її апеляційне оскарження                    (див. пункт 17).
46.        Верховний Суд звертає увагу, що у цій справі апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення (див. пункти 8-9), що може бути підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження з урахуванням виключень, коли:
-    апеляційна скарга подана особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;
-    пропуск строку на апеляційне оскарження виник внаслідок обставин непереборної сили (див. пункти 37-38).
47.        Доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не надав.
48.        Проте апеляційна скарга подана ОСОБА_1 як особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки              (див. пункти 42-43).
49.        Далі Верховний Суд враховує, що цей суд у своїй практиці наголошував, що:
-                  «відповідно до пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;
-                  наведена норма процесуального права не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою, з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку;
-                  системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження» [8]. 
50.        У спірних правовідносинах апеляційний суд надав оцінку наведеним ОСОБА_1 обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановив, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
51.        З огляду на викладене апеляційний суд загалом дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.
52.        У справі, що переглядається, застосування статті 358 ЦПК переслідує легітимну мету, а саме забезпечення правової визначеності.
53.        Сам граничний строк для звернення із апеляційною скаргою не є малим, що береться до уваги в сукупності із іншими обставинами справи.
54.        Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, дійшов загалом правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
55.        Далі Верховний Суд підкреслює, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи [9].
56.        У зв`язку із чим підлягають виключенню із мотивувальної частини ухвали апеляційного суду посилання на зловживання представником ОСОБА_1 процесуальними правами, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини такого зловживання не підтверджують.
57.        Враховуючи характер спірних правовідносин та наведені вище мотиви Верховного Суду, вказана в касаційній скарзі практика Верховного Суду                      (див. пункт 19) не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
VIIІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
58.        Оскільки апеляційний суд дійшов обґрунтованих по суті висновків про відмову у відкритті апеляційного провадження, проте помилився щодо мотивів, колегія суддів дійшла висновку, що мотивувальну частину ухвали необхідно змінити в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, що відповідатиме статтям 409, 412 ЦПК.
59.        Враховуючи те, що касаційний суд змінює ухвалу апеляційного суду в оскарженій частині, але виключно у частині мотивів її прийняття, новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сафронов Юрій Іванович, задовольнити частково.
2.           Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
[1] пункт 53 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року, заява № 15123/03 // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_336#Text;
[2] пункт 33 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року, заява № 155/1996/774/975 // https://hudoc.echr.coe.int/ukr#{%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-58127%22]};
[3] пункт 44 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Каракуця проти України» від 16 лютого 2017 року, заява № 18986/06 // https://hudoc.echr.coe.int/ukr#{%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-171475%22]};
[4] пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Мікулова проти Словаччини» від 06 грудня 2005 року, заява № 64001/00 // https://hudoc.echr.coe.int/ukr#{%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-71471%22]};
[5] постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 186/972/18 (провадження № 61-19251св20) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/96628855;
[6] постанова Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954св23) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/115476302;
[7] постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження № 61-5390св22) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/107553084;
[8] постанова Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 1512/12762/12 (провадження № 61-6640св23) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/113794263;
[9] постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/95402580.
Головуючий Судді: | В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко