УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1576/24 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М. 
Номер провадження №33/4805/686/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 14 червня 2024 року о 21-30 год по вулиці Гагаріна, 8, в м. Малині керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Е320», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження  огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку  водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що відеозапис не може бути визнаний належним доказом, оскільки дві частини відео не мають звуку, а інша частина – занадто коротка, не містить посилання на дату і час та здійснена на мобільний телефон, а свідки під час складення щодо нього адміністративних матеріалів були відсутні. На думку скаржника акт огляду також не відповідає вимогам закону, направлення на огляд до медичного закладу не вручалось, матеріали складались без присутності водія. Вказав, що алкогольні напої не вживав, права не роз`яснювались, докази керування ним транспортним засобом відсутні. Крім того, скаржник вбачає сумнів у неупередженості судді Саланди О.М. під час розгляду вказаної справи у зв`язку з тим, що вона була колегою його батька, а складені щодо ОСОБА_1 матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 173 КУпАП та ст. 122 КУпАП необхідно було об`єднати в одне провадження. 
Вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення – не доведена.
ОСОБА_1 та його захиснику Новицькому А.Д. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. 
Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .
За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 696110 від 14 червня 2024 року; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2393600 від 14 червня 2024 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від огляду відмовився; направленням від 14 червня 2024 року ОСОБА_1  до КНП «Малинська міська лікарня» на огляд  з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; рапортом командира взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП ст. лейтенанта поліції Валентина Козачука; відеозаписами. 
Так, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору зупинили автомобіль «Mercedes-Benz Е320», державний номерний знак НОМЕР_1 , на місці водія знаходився ОСОБА_1 , повідомили про порушення ним правил дорожнього руху під час здійснення повороту ліворуч на дорозі. Працівники поліції провели поверхневу перевірку. Водію повідомили про складення щодо нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Разом з тим, виказали підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із запахом алкоголю з ротової порожнини, порушенням мови та поведінкою, що не відповідає обстановці. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 категорично відмовився. Водію повідомлено про складення щодо нього протоколу за ч .1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відсторонено від керування транспортним засобом до повного витверезіння. Від підпису адміністративних матеріалів ОСОБА_1 відмовився.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який узгоджується з наданим відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.
Зазначені вище докази суд першої інстанції вірно визнав належними та допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, а долучений до матеріалів справи відеозапис, на думку апеляційного суду, хоча й наданий частинами є послідовним та відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки за допомогою останнього можна відтворити обставини, за яких патрульні після виявлених у останнього ознак алкогольного сп`яніння, у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Той, у свою чергу, від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі відмовився, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
При цьому зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», була обумовлена порушенням водієм Правил дорожнього руху. В даному випадку, після зупинки автомобіля ОСОБА_1 йому було надані відповідні пояснення щодо мотивів зупинки та винесено постанову серії ЕНА №2393600 від 14 червня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 9.2.б ПДР України.
Не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що доказ у вигляді відеозапису обставин події, знятий на мобільний телефон працівника поліції є недопустимим, оскільки такі твердження суперечать вимогам статті 251 КУпАП та не впливають на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Одночасно суд відкидає доводи скаржника щодо відсутності свідків події як підставу для визнання дій працівників поліції незаконними, у зв`язку з тим, що під час проведення огляду поліцейський застосовував технічні засоби відеозапису згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП, присутність свідків у даному випадку не була обов`язковою.
Вищевказаними відеозаписами спростовуються й аргументи ОСОБА_1 щодо не роз`яснення йому поліцейськими прав та обов`язків.
Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що хоча й відеозаписами не зафіксовано складення адміністративних матеріалів у присутності водія та надання їх на ознайомлення, проте зібрані у справі докази свідчать про надання працівниками поліції водію такої можливості. На переконання суду працівники поліції вичерпали усі можливі надані їм законом засоби для забезпечення присутності водія під час складення щодо нього адміністративних матеріалів. Натомість ОСОБА_1 у спілкуванні з працівниками поліції відмовлявся виконувати законні вимоги працівників поліції, поводив себе зухвало, ображав працівників поліції, висловлювався у їх бік нецензурною лайкою, провокував та погрожував. Після роз`яснень про складення щодо водія протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 у грубій формі повідомив, що нічого отримувати не бажає, йому байдуже.
Аргументи апелянта щодо недоліків акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у зв`язку з відсутністю у ньому посилання на дату та час, а також не вручення водію направлення до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння не спростовує вини ОСОБА_1 , який відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння за виявленими ознаками і така відмова була беззаперечною. У даному випадку вказане не може бути підставою, що звільняє водія від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Доводам ОСОБА_2 про упередженість головуючої судді Саланди О.М. та неможливість участі у розгляді вказаної справи у зв`язку з тим, що батько скаржника працював суддею у тому ж суді та був колегою головуючої, надано оцінку суддею Малинського районного суду Житомирської області Хомич В.М., яка постановою від 15 квітня 2025 року відмовила у задоволенні заяви адвоката Новицького А.Д., подану в інтересах ОСОБА_1 , про відвід головуючої судді Саланди О.М. у розгляді справи про адміністративне правопорушення №283/1576/24.
Одночасно апеляційний суд вважає не обґрунтованими посилання скаржника на не об`єднання в одне провадження справ про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки вказані питання не належать до повноважень апеляційного суду та не виключають винності особи у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. 
Вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, і доводами апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді районного суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Малинського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь