Справа № 464/6687/23                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/679/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Л.М. Чиж 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛМАР» про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:

05.10.2023  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ОЛМАР»,в якому просила стягнути з ТОВ «ОЛМАР» основний борг за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 11 січня 2021 року, від 22 січня 2021 року, 23 січня 2021 року, 23 лютого 2021 року, 23 квітня 2021 року, 20 травня 2021 року, 22 червня 2021 року, укладеними між сторонами, а також за договором № 3 про заміну боржника від 01 березня 2021 року та договором № 4 про заміну боржника від 01 березня 2021 року, укладеними між позивачем, відповідачем та ТОВ «ПЕРША ПРИВАТНА БРОВАРНЯ» на суму 40 542 441,92 грн, інфляційні втрати у сумі 2 753 748,62 грн, річні проценти в сумі 8 348 953,35 грн, покликаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає, що судом при вирішенні даного спору допущено неповне з`ясування обставин справи, зокрема, не з`ясовано дійсний характер правовідносин між позивачем та відповідачем, не з`ясовано наявність чи відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, в тому числі через необґрунтовану відмову у прийнятті до уваги доказів, які витребовувалися судом першої інстанції.
Судом порушено положення ст.ст. 81-83, 100 ЦПК України, оскільки суд витребовував докази, однак в подальшому не взяв їх до уваги з підстав порушення позивачем строку на їх подання.
Зазначив, що право позивача на справедливий судовий розглядпорушено, як і право на мирне володіння майном, оскільки сума коштів яка є значною, повинна бути повернута позивачу. Факт передачі коштів від позивача до відповідача, з подальшою заміною боржника, підтверджується копіями актів звірки взаєморозрахунків.
Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач не надав жодного заперечення стосовно отримання коштів від позивача, не надав контррозрахунків, не долучив жодного документа для спростування тверджень позивача та визнав позов, зазначивши, що розрахунки позивача є вірними. Усі ці обставини у своїй сукупності підтверджують, що відповідачем було порушено права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
       Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.        
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Частиною ч.1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно положень ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи
та юридичні особи (далі - особи).
       У відповідності до положень ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що 11.01.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.20). Відповідні до положень пунктів 1.1., 1.2. цього договору кредитор надав позичальнику поворотну фінансову допомогу шляхом передачі позичальнику у власність на визначений строк грошових коштів, а позичальник зобов`язався повернути кредитору таку ж суму коштів. Кошти позичальнику надавалися на поворотній основі без нарахування процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.
Згідно пп. 2.1., 2.2. договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах 6 000 000,00 грн частинами, на розсуд кредитора, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.
Пунктами 3.1. та 3.2. сторони визначили, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 30 червня 2021 року. Допускається повернення допомоги достроково частинами, але остаточно сума допомоги повинна бути повернута позичальником не пізніше вказаного в договорі терміну.
       На виконання умов договору від 11.01.2021 року позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 5 500 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8410739314 від 11.01.2021 р., роздрукованою з системи клієнт-банк та долученою позивачем до позовної заяви (а.с. 100), та яка містить відмітку банку про здійснення операції валютування.
       Відповідно до положень п. 4.2., п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та за несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору 30 % процентів річних від суми неповернутої (несвоєчасно повернутої) поворотної фінансової допомоги.
На підтвердження заборгованості за цим договором, позивачем надано акт звірки взаєморозрахунків, з якого вбачається часткове повернення коштів позивачу та наявність заборгованості відповідача на суму 4 891 630, грн. ((а.с. 22). 
Контррозрахунку зазначеної суми відповідач не надав.
22.01.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги на суму 4 000 000,00 грн строком до 30 червня 2021 року. На виконання зазначеного договору позивач перерахувала на рахунок відповідача 2 000 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 26.01.2021 р., роздрукованою з системи клієнт-банк (а.с. 24) та випискою по рахунку відповідача (а.с. 108); 27.01.2021 року на рахунок відповідача позивачем було перераховано наступні 2 000 000,00 грн (платіжна інструкція № 2 від 27.01.2021 р., роздрукована з системи клієнт-банк, виписка по рахунку відповідача (а.с. а.с. 25, 106)).
       Відповідно до положень пункту 4.2. цього договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. та 30 % процентів річних від суми неповерненої (несвоєчасно поверненої) поворотної фінансової допомоги (п. 4.4. договору). 
На підтвердження наявності заборгованості за договором від 22.01.2021 року (про надання поворотної фінансової допомоги), позивач до позовної заяви долучив копію акта звірки взаєморозрахунків (а.с. 26), яким підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем на суму 4 891 630, грн. 
Доказів на спростування зазначеної суми відповідач не надав.
23.01.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги в національній валюті України в межах 5 000 000,00 грн частинами на розсуд кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Строк повернення коштів - 30 червня 2021 року, також допускається повернення допомоги достроково частинами (п. 3.1. та п.3.2. договору).
На виконання цього договору позивачем 28.01.2021 року перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 4 681 900,00 грн, що підтверджується платіжним дорученнм № 6246769 від 28.01.2021 р., яке містить відмітку банку про здійснення операції з переказу коштів (а.с. 28).
       Відповідно до положень п. 4.2., п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору 30 % процентів річних від суми неповернутої (несвоєчасно повернутої) поворотної фінансової допомоги.
На підтвердження заборгованості за цим договором позивач надав суду копію акта звірки взаєморозрахунків (а.с. 29), з якого вбачається наявність заборгованості відповідача за таким на суму 4 681 900, грн. 
Доказів на спростування зазначеної суми відповідач не надав.
23.02.2021 року між позивачем та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги на суму 10 000 000,00 грн частинами, на розсуд кредитора, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника (а.с.30). 
За цим договором поворотна фінансова допомога підлягала поверненню у строк до 30 червня 2021 року. 
На виконання договору, згідно квитанції № ПН2985 від 23.02.2021 р позивачем на рахунок відповідача було перераховано 8 364 000,00 грн (а.с. 31), квитанція містить відмітку банку про здійснення операції з переказу коштів.
Відповідно до положень п. 4.2., п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору 30 % процентів річних від суми неповернутої (несвоєчасно повернутої) поворотної фінансової допомоги.
На підтвердження заборгованості за цим договором, позивачем надано суду копію акта звірки взаєморозрахунків (а.с. 32), з якого вбачається наявність заборгованості відповідача за таким на суму 8 364 000 грн. 
23.04.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги на суму 2 000 000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника частинами (а.с.33). 
Строк повернення коштів за цим договором сторонами обумовлено до 30 червня 2021 року. 
На виконання вказаного договору, згідно платіжного доручення № 1 від 23.04.2021 позивачем на рахунок відповідача перераховано 2 000 000 грн (а.с. 34), платіжне доручення містить відмітку банку про здійснення операції з переказу коштів.
       Відповідно до положень п. 4.2., п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору 30 % процентів річних від суми неповернутої (несвоєчасно повернутої) поворотної фінансової допомоги.
На підтвердження заборгованості за цим договором, позивачем надано суду копію акта звірки взаєморозрахунків (а.с. 35), з якого вбачається наявність заборгованості відповідача за таким на суму 2 000 000, грн. 
20.05.2021 року між позивачем та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги на суму 4 700 000,00 грнчастинами на розсуд кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника (а.с.36). Кошти позичальнику надавалися на поворотній основі без нарахування процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.
Поворотна фінансова допомога підлягала поверненню до 30 червня 2021 року. 
На виконання договору позивач перерахував на рахунок відповідача 2 700 000,00 грн згідно квитанції № ПН3104 від 20.05.2021 р.(а.с. 37), та яка містить відмітку банку про здійснення операції з переказу коштів; 21.05.2021 року перераховано 1 200 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № ПН1458 від 21.05.2021 р. з відміткою банку про здійснення операції з переказу коштів та 24.05.2021 року - 780 000 грн, квитанція № ПН1701 від 24.05.2021 р. з відміткою банку про здійснення операції з переказу коштів (а.с. 38).
       Відповідно до положень п. 4.2., п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити кредитору 30 % процентів річних від суми неповернутої (несвоєчасно повернутої) поворотної фінансової допомоги.
На підтвердження заборгованості за цим договором, позивачем надано суду копію акта звірки взаєморозрахунків (а.с. 40), з якого вбачається наявність заборгованості відповідача за таким на суму 4 700 000 грн. 
22.06.2021 між позивачем та ТОВ «Олмар» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги на суму 3 000 000 грнчастинами на розсуд кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника (а.с.41). Кошти позичальнику надавалися на поворотній основі без нарахування процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.
Строк повернення коштів за цим договором сторонами встановлено до 30 червня 2021 року. 
На виконання вказаного договору 24.06.2021 року позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1 349 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 24.06.2021 р., що містить відмітку банку про здійснення операції з переказу коштів (а.с.107).
       Відповідно до положень п. 4.2., п. 4.4. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги він зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення позичальником суми поворотної фінансової допомоги - сплатити кредитору 30 % процентів річних від суми неповерненої (несвоєчасно поверненої) поворотної фінансової допомоги.
На підтвердження заборгованості за цим договором, позивачем надано суду копію акта звірки взаєморозрахунків (а.с. 43), з якого вбачається наявність заборгованості відповідача за таким на суму 1 349 000 грн. 
01.03.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар» (новий позичальник) та ТОВ «Перша приватна броварня» (позичальник) було укладено трьохсторонній договір № 3 про заміну боржника (а.с. 44), відповідно до умов п. 1.1.якого позичальник передав, а новий позичальник взяв на себе зобов`язання щодо сплати боргу в розмірі 4 000 000 грн (чотири мільйони гривень), що виник на підставі договору позики б/н від 14 вересня 2020 року в сумі 4 000 000 грн, який укладено між позичальником і позикодавцем.
       Позичальник сплачує новому позичальникові винагороду за відступлення свого боргу перед позикодавцем у сумі 4 000 000 грн не пізніше 31.03.2021 року.
       Відповідно до ст. 1.2. цього договору позикодавець дав згоду на заміну позичальника за договором, зазначеним у ст. 1.1. цього договору.
       Відповідно до п. 3.1. невиконання зобов`язань за цим договором дає право на стягнення з винної сторони всіх завданих цим невиконанням збитків.
       Відповідно до положень п. 2.1.1. договору позики від 14.09.2020 року, позичальник зобов`язався повернути позикодавцю суму коштів, зазначених у п. 1.1. цього договору до 31.03.2021 року (а.с.45).
       Згідно п. 3.2., п. 3.3. договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики, він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити 30 % річних від суми неповерненої / несвоєчасно поверненої позики.
       Позичальник не повернув позивачу позику в розмірі 4 000 000 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між позивачем і відповідачем (а.с. 46). 
       Також, 01.03.2021 року між позивачем ОСОБА_1 (як позикодавцем), Товариством з обмеженою відповідальністю «Олмар» (новим позичальником) та ТОВ «Перша приватна броварня» (позичальником) було укладено тристоронній Договір № 4 про заміну боржника (а.с. 47 ). 
       Відповідно до положень пункту 1.1. цього договору позичальник передає, а новий позичальник бере на себе зобов`язання щодо сплати боргу в розмірі 6 555 911,92 грн. (шість мільйонів п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 92 копійки), що виник на підставі:
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 999,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_3 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 995,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_4 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 259195,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_5 
-договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 308 000,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_6 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299996,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_7 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299990,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_8 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298500,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_9 
-договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 999,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_10 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299800,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_11 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 999,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_12 
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 999,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_13 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 990,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_14 
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298499,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_15 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298 500,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_16 
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 800,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_17 
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298 350,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_18 
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 800,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_19 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298 499,99 999,00 грн., яким укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_20 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298 499,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_21 
-        договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 299 999,00 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_22 
- договору про відступлення права вимоги б/н від 05 лютого 2019 року, в сумі 298 496,99 грн., який укладено між Новим Кредитором і ОСОБА_23 
-        договору про надання поворотної фінансової допомоги від 28.12.2018 року в сумі 300 000, 00 грн., який укладено між Новим кредитором та Боржником
       Боржник сплачує Новому боржникові винагороду за відступлення свого боргу перед Новим кредитором у сумі 6 555 911,92 грн. (шість мільйонів п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 92 копійки), не пізніше 31.03.2021 року.
                При цьому, відповідно до положень 3.2. та 3.4 договору, у випадку несвоєчасного повернення новим боржником суми боргу, він зобов`язаний сплатити новому кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення новим боржником суми боргу, новий боржник зобов`язаний сплатити новому кредитору 30 % річних від суми неповерненого боргу.
       Відповідач кошти в розмірі 6 555 911,92 (шість мільйонів п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 92 копійки) грн не повернув, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем (а.с. 49). 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення поворотної фінансової допомоги, інфляційних втрат та 30 % річних, позивач посилалася на умови договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 11.01.2021 року, від 22.01.2021 року, 23.01.2021 року, 23.02.2021 року, 23.04.2021 року, 20.05.2021 року, 22.06.2021 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар», а також договорів № 3 про заміну боржника від 01.03.2021 року та договором № 4 про заміну боржника від 01.03.2021 року, укладених між ОСОБА_1 , ТОВ «Олмар» та ТОВ «Перша приватна броварня» та положення ст. 625 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що долучені до матеріалів справи: платіжна інструкція від 11 січня 2021 року за № 8410739314; платіжна інструкція за № 1 від 26 січня 2021 року, платіжна інструкція за № 2 від 27 січня 2021 року, платіжне доручення за № 6246769 від 28 січня 2021 року, квитанція за № ПН2985 від 23 лютого 2021 року, платіжне доручення за № 1 від 23 квітня 2021 року, квитанція за № ПН3104 від 20 травня 2021 року, квитанція за № ПН1458 від 21 травня 2021 року, квитанція за № ПН1701 від 24 травня 2021 року, платіжна інструкція за № 1 від 24 червня 2021 року з численними недоліками, відсутність підписів, штампів, печаток не можуть визнаватися допустимими доказами здійснення переказів грошових коштів позивачем, тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, суд зазначив, що позивачем не надано банківських виписок, які є належними доказами підтвердження завершення переказів та перерахування коштів на рахунок юридичної особи, а визнання відповідачем позову не ґрунтується та не узгоджується з об`єктивними матеріалами справи. Відсутність (недоведеність) ж порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.1, ч. 2 статті 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 статті 611 ЦК України).
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Відповідно до положень підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України
поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, однак є обов`язковою до повернення.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики (відповідна правова позиція міститься зокрема у постанові ВС від 27.03.2023 року у справі № 357/1771/21).
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010 провадження № 14-308цс18)
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Разом з цим, 17.03.2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
       Відповідності до положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що оскільки суд першої інстанції був ініціатором витребуванння у позивача доказів для підтвердження відповідних правовідносин, які мали місце в процесі виконання договорів, то вони повинні бути взяті судом до уваги. 
       Проаналізувавши усі наявні в справі докази, зокрема витребувані судом та не враховані при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку, що такими достеменно підтверджено перерахування позивачем коштів за договорами поворотної фінансової допомоги та не повернення таких відповідачем на день розгляду справи апеляційним судом. 
На підтвердження перерахування коштів поворотної фінансової допомоги позивачем надано платіжні інструкції, що містять відмітки банку про здійснення операції з переказу коштів та квитанції з відміткою банку про здійснення операцій з переказу коштів, що на думку суду є належними доказами здійснення фінансових операцій. 
Враховуючи, що надані позивачем кошти за договорами поворотної фінансової допомоги у визначені у договорах строки не повернуті, на думку колегії суддів такі підлягають стягненню в судовому порядку, оскільки договори, за якими позивач просить стягнути суму заборгованості є чинними.
Крім того, перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та річних процентів встановлено, що розрахунки по договорах про надання поворотної фінансової допомоги від 11.01.2021 року, від 22.01.2021 року, 23.01.2021 року, 23.02.2021 року, 23.04.2021 року, 20.05.2021 року, 22.06.2021 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар», проведено за період з 01.07.2021 року по 23.02.2022 року з врахуванням положень цих договорів та вимог ст.625 ЦК України, тобто з наступного дня після настання строку з повернення грошових коштів позивачу до моменту запровадження в Україні воєнного стану; по договорах № 3 про заміну боржника від 01.03.2021 року та № 4 про заміну боржника від 01.03.2021 року, укладених між ОСОБА_1 , ТОВ «Олмар» та ТОВ «Перша приватна броварня» - за період з 01.04.2021 року по 23.02.2022 року, тобто з наступного дня після настання строку з повернення грошових коштів позивачу та до моменту запровадження в Україні воєнного стану, а відтак такі підлягають стягненню в користь позивача.
Відповідачем у справі не було надано суду контррозрахунків зазначених позивачем сум, а розрахунки позивача підтвердженні актами звірки, наявними у матеріалах справи.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.
       Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що будь-яке стягнення коштів з відповідача може в майбутньому бути віднесено до податкових витрат останнього, зважаючи на Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318.
       Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є
рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене вище, рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права слід скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (ЄДРПОУ: 22411887, адреса: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) основний борг за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 11.01.2021 року, від 22.01.2021 року, 23.01.2021 року, 23.02.2021 року, 23.04.2021 року, 20.05.2021 року, 22.06.2021 року, укладеними між ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар», а також за договором № 3 про заміну боржника від 01.03.2021 року та договором № 4 про заміну боржника від 01.03.2021 року, укладеними між ОСОБА_1 , ТОВ «Олмар» та ТОВ «Перша приватна броварня» у сумі 40542441,92 грн.,інфляційні втрати у сумі 2753748,62 грн., та річні проценти у сумі 8348953,35 грн.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (ЄДРПОУ: 22411887, адреса: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 33550 (тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. судових витрат.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 20 червня 2025 року.        
Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макарика І.В. задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (ЄДРПОУ: 22411887, адреса: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) основний борг за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 11.01.2021 року, від 22.01.2021 року, 23.01.2021 року, 23.02.2021 року, 23.04.2021 року, 20.05.2021 року, 22.06.2021 року, укладеними між ОСОБА_1 та ТОВ «Олмар», а також за договором № 3 про заміну боржника від 01.03.2021 року та договором № 4 про заміну боржника від 01.03.2021 року, укладеними між ОСОБА_1 , ТОВ «Олмар» та ТОВ «Перша приватна броварня» у сумі 40542441,92 грн.,інфляційні втрати у сумі 2753748,62 грн., та річні проценти у сумі 8348953,35 грн.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (ЄДРПОУ: 22411887, адреса: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 33550 (тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Головуючий:                                                                Н.П. Крайник 

Судді:                                                                                Я.А. Левик

                                                                               М.М. Шандра