ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року 
м. Київ

справа №420/31374/23
адміністративне провадження № К/990/33744/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_2 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді: Бітов А.І., Лук`янчук О.В.)
у справі №420/31374/23 
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2  
до ОСОБА_1 
про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі 
I. ПРОЦЕДУРА
1. У листопаді 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2  звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 14   443,44 грн.
2. В обґрунтування позову зазначив, що 20 жовтня 2017 року солдата ОСОБА_1 відраховано із числа курсантів через небажання продовжувати навчання, розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України та виключено зі списків особового складу Військової академії, знято зі всіх видів забезпечення. Оскільки курсант має відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання, то відповідача було ознайомлено з довідкою-розрахунком та він зобов`язувався сплатити суму заборгованості. Проте у добровільному порядку переказ коштів не був здійснений, що свідчить про його фактичну відмову від виконання зобов`язання.
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позов задоволено.
4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано та позовну заяву залишено без розгляду.
5. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
6. Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
7. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2025 року для розгляду справи №420/31374/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Білак М.В., суддів Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
8. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року для розгляду справи №420/31374/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Білак М.В., суддів Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.
II. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
9. Залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції з посиланням на постанову Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 160/11957/19 виходив із того, що до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.    
10. Право на звернення до суду у навчального закладу у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване упродовж одного місяця з дня такої відмови. Тобто саме з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування в судовому порядку.
11. 20 жовтня 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено довідку-розрахунок загального розміру витрат, пов`язаних з утриманням позивача, та в цей же день ознайомлено позивача з нею. З розрахунком позивач погодився, поставив свій підпис, проте графа про дату зобов`язання оплатити суму не була заповнена відповідачем; ніде не було зазначено який саме термін надано для погашення заборгованості.
12.          Початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, при цьому, за встановлених судом обставин, позивач упродовж шести років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат. 
13.          Невстановлення ІНФОРМАЦІЯ_2 при розірванні контракту та виключенні ОСОБА_1 зі списків академії будь-якого строку для відшкодування спірних витрат, свідчить про пасивну поведінку суб`єкта владних повноважень у здійсненні захисту прав, невжиття ним активних дій для дотримання місячного строку звернення до суду, який обраховується з моменту закінчення терміну добровільного виконання.
14.          Направлення вимоги через шість років від повідомлення про необхідність сплати коштів не поновлює строк добровільного виконання (відшкодування витрат), а є штучним створенням підстави для нового обрахунку місячного строку звернення до суду.
15.          Триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
16.          В обґрунтування касаційної скарги позивач звертає увагу на те, що позовна заява містить обґрунтування підстав своєчасного звернення до адміністративного суду після фактичної відмови боржника виконати вимоги академії по відшкодуванню витрат.
17.          Вказує на позицію Верховного Суду у справі № 400/4280/20 (постанова від 06 квітня 2023 року), відповідно до якої у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення цих сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).
18.          Таким чином, позивач вважає, що суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції обґрунтувавши пропуском місячного строку звернення до суду з моменту звільнення відповідача, а саме 20 жовтня 2017 року, ігноруючи таким чином положення частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 964, згідно з якими стягнення витрат здійснюється у судовому порядку у разі відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.
19.          Така відмова відповідача добровільно відшкодувати витрати настала лише у жовтні 2023 року.
20.          Звертав увагу на правові висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 19 жовтня 2023 року у справі № 520/1444/22, від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі 320/7233/19, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20, від 23 березня 2023 року у справі № 420/24331/21, від 11 травня 2023 року у справі № 400/4281/20, відповідно до яких саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.   
21.          Вважає, що наявність заборгованості звільненого курсанта та його обізнаність з такою заборгованістю, не створює обов`язку військової академії у місячний строк звертатися до суду з адміністративним позовом. Військова академія вживає заходів для погашення заборгованостей колишніми курсантами у добровільному порядку, пропонує варіанти сплати частинами чи з відстроченням платежів, у тому числі й шляхом спілкування в телефонному режимі, і лише після вжиття таких заходів та фактичної відмови курсанта чи інших осіб добровільно відшкодувати витрати, - звертається до суду, що і було зроблено у спірному випадку.
22.          Відповідач не скористався правом надіслати відзив на касаційну скаргу.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
23.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
24.          Касаційне провадження у справі відкрите з підстав необхідності перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції пункту 8 частини першої статті 240 КАС України щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду.
25.          Відповідно до частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 та підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
26.          Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 та визначає відповідний механізм відшкодування таких витрат.
27.          Згідно з пунктами 3, 6 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
28.          Пунктом 7 Порядку № 964 визначено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
29.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 наголошувала на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби.
30.          Відповідно до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, яка встановлює, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
31.          Разом із тим, Верховний Суд неодноразово, акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.
32.          Такий підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі №320/7233/19, від 23 березня 2023 року у справі №420/24331/21, від 06 квітня 2023 року у справі №400/4280/20, від 11 травня 2023 року у справі №400/4281/20.
33.          Тобто саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
34.          Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах №560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року) та №420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року) виснував, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.
35.          Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
36.          Відповідно до наказу тво начальника Військової академії від 11 серпня 2017 року № 48-РС призначено ОСОБА_1 на посаду «курсант».
37.          Наказом тво начальника Військової академії від 20 жовтня 2017 року № 62-РС солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів першого курсу навчання НОМЕР_1 навчальної групи факультету підготовки військової розвідки та спеціального призначення ІНФОРМАЦІЯ_2 спеціальності підготовки «Військове управління (за видами Збройних Сил)» спеціалізацією спеціальності підготовки «Управління діями підрозділів спеціального призначення», через небажання продовжувати навчання. Розірвано з ним контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
38.          Наказом тво начальника Військової академії від 20 жовтня 2017 року № 226 з 20 жовтня 2017 року виключено ОСОБА_1 із списків особового складу академії, знято зі всіх видів забезпечення та направлено в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.
Вказано про відшкодування солдатом ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 серпня по 20 жовтня 2017 року в сумі 14   433,44 грн згідно Порядку № 964. 
39.          20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 ознайомлено з довідкою-розрахунком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 жовтня 2017 року № 1/55/1014 на суму 14   433,44 грн (10  142,72 грн - грошове забезпечення; 3  828,48 грн - продовольче забезпечення, 462,24 грн - спожиті комунальні послуги та електроенергія). Проте графа із зобов`язанням оплатити суму в касу або на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 до певної дати не заповнена - відсутня дата та підпис відповідача.
40.          Суд зазначає, що позивач після отримання рапорту ОСОБА_1 про небажання продовжувати навчання повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, зазначити загальну суму відшкодування у наказі про звільнення та надати час для добровільного відшкодування понесених витрат. Тільки у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, позивач міг набути право звернутись до суду з відповідним позовом, про що вказує положення пункту 7 Порядку № 964.
41.          У той же час 06 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 направила ОСОБА_1 за адресою його місця реєстрації вимогу-пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі від 06 жовтня 2023 року №26/1/89. Вказано про нездійснення добровільного переказу коштів на розрахунковий рахунок академії в рахунок існуючої заборгованості та не повідомлено командування ІНФОРМАЦІЯ_2 про можливі поважні обставини складнощів матеріального характеру зприводу оплати. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 10 днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити суму заборгованості на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 14   433,44 грн за наданими реквізитами. Також запропоновано за відсутності можливості єдиноразової сплати зазначеної суми, упродовж 10 днів з моменту отримання вимоги звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми, повідомивши розмір можливих щомісячних платежів.
42.          Тобто майже через шість років після звільнення ОСОБА_1 з військової служби (навчання) та його ознайомлення з довідкою-розрахунком заборгованості, позивач направив вимогу-пропозицію про необхідність сплатити суму заборгованості з витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у запропонований строк (протягом 10 днів з моменту отримання вимоги).
43.          У зв`язку із невідшкодуванням витрат у добровільному порядку, позивач звернувся з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 14   433,44 грн.
44.          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про те, що відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі попередньо передбачено умовами контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України в разі дострокового розірвання, укладеного між Міністерством оборони України та відповідачем. Тобто відповідач, підписавши такий контракт, взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі в разі дострокового розірвання контракту та був заздалегідь проінформований щодо цього питання.
45.          Станом на день звернення позивача до суду у добровільному порядку відшкодування коштів відповідачем не здійснено.  
46.          Доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду визнано необґрунтованими, оскільки строк звернення до суду з цим позовом обчислюється з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.
47.          У свою чергу  суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованими доводи відповідача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 подано позов з пропуском встановленого статтею 122 КАС України строку та не зазначено поважних причин для його поновлення.
48.          Суд апеляційної інстанції вказав на те, що у цій справі початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, при цьому, за встановлених судом обставин, упродовж шести років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат. Про це також свідчить направлення вимоги-пропозиції про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі від 06 жовтня 2023 року, цього разу вже із визначенням порядку та строків відшкодування витрат.
49.          За встановлених у справі обставин, початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою ОСОБА_1 добровільно відшкодувати витрати, оскільки строк такого відшкодування у 2017 році позивач не визначив. 
50.          Звернення позивача із вимогою про відшкодування витрат 06 жовтня 2023 року не змінює момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, а лише свідчить про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
51.          Позивачу недостатньо лише послатися на необізнаність про порушення його прав та інтересів; він має довести, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду у встановлений законом строк.
52.          У свою чергу відрахування ОСОБА_1 з навчання у ІНФОРМАЦІЯ_2 20 жовтня 2017 року та в подальшому направлення йому вимоги про відшкодування витрат 06 жовтня 2023 року свідчить про надмірне зволікання та зловживання позивачем своїми процесуальними правами.
53.          Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду у спірній ситуації залежала виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Проте позивач необґрунтовано не дотримався такого порядку та позбавив себе можливості реалізовувати право на звернення до суду в межах встановлених процесуальних строків.
54.          Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2024 року у справі №420/20386/23, від 15 серпня 2024 року у справі №160/20365/23, від 18 жовтня 2024 року у справі 160/19633/23, правовідносини у яких є подібними до спірних.
55.          Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог  КАС України    визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
56.          Проте позивачем не надано доказів та не наведено обставин, які б підтверджували наявність об`єктивно непереборних, незалежних від волевиявлення особи та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами причин для своєчасного вчинення процесуальних дій, а саме звернення до суду з позовом.
57.          Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, згідно з частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
58.          Згідно з частиною четвертою зазначеної статті якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
59.          За правилом пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
60.          Враховуючи що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом та не зазначив поважних причин такого пропуску, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.
61.          Звернення уваги позивача у касаційні скарзі на правові висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 19 жовтня 2023 року у справі № 520/1444/22, від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20, від 23 березня 2023 року у справі № 420/24331/21, від 11 травня 2023 року у справі № 400/4281/20, які вважає необхідними до врахування, колегія судів не приймає у зв`язку з відмінністю обставин вказаних справ та відповідним застосуванням норм процесуального права.
62.          Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав уважати, що ним порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
63.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
64.          З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі №420/31374/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
В.Е. Мацедонська
Ж.М. Мельник-Томенко, 
Судді Верховного Суду