ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/33364/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року 
у справі № 160/33364/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та який є особою з інвалідністю І (першої) групи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем подано рапорт командуванню військової частини про звільнення його з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю I групи. До рапорту додано відповідні документи. Проте, позивачу надійшла відповідь на його рапорт, в якій було протиправно відмовлено у задоволенні рапорту. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що зазначення позивачем у позовній заяві про спільне рішення зі своїм братом, що саме позивач буде здійснювати догляд за батьком, не має належного документального підтвердження, яке повинно бути долученим до рапорту про звільнення з військової служби та до матеріалів справи. Суд встановив, що позивач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів відсутності інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за його хворим батьком, а тому суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Скаржник вказує, що батько позивача ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, однак матір позивача за станом свого здоров`я також потребує постійного догляду через захворювання, що підтверджується висновком ЛКК від 19.06.2024. Позивач звертає увагу, що рідний брат позивача ОСОБА_4 не може здійснювати постійний догляд за батьком з об`єктивних причин, адже наразі він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Позивач вважає, що саме він є єдиними членом сім`ї, який зобов`язаний здійснювати догляд за батьком ОСОБА_2 ..
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
21.11.2024 позивачем подано рапорт командуванню військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю I групи, а саме, за підставою, передбаченою абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До рапорту позивачем додані такі документи: копія Паспорту на ім`я ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена), копія Свідоцтва про народження позивача (нотаріально посвідчена), копія Довідки медико-соціальної експертної комісії про присвоєння першої групи інвалідності серія 12 ААГ № 565135 (нотаріально посвідчена), копія Довідки Лікарсько-консультативної комісії про необхідність здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 від 19.06.2024 року № 355, Довідка про склад сім`ї № 369 від 20.06.2024 року (оригінал), Акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 01 липня 2024 року (оригінал), копія Свідоцтва про народження ОСОБА_4 (нотаріально посвідчена), довідка військової частини від 23.06.2024 року № 6609 (оригінал), копія довідки Лікарсько-консультативної комісії про необхідність здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 (нотаріально посвідчена), копія Свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена), копія Паспорту ОСОБА_3 ; довідка № 3991/9 від 21.10.2024 року.
Листом від 04.12.2024 №0501/2/1/202 командування військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено про розгляд його рапорту на звільнення та зазначено, що позивачем не додано до рапорту документів на підтвердження: неможливості здійснення матір`ю ОСОБА_3 постійного догляду за його батьком у зв`язку із тим, що вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії; відсутності інших членів сім`ї у батька позивача ОСОБА_2 першого чи другого ступеня споріднення; наявності інших членів сім`ї батька позивача ОСОБА_2 першого чи другого ступеня споріднення, які не можуть здійснювати постійний догляд за батьком, бо самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; одного з документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у сторонньому догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником ІНФОРМАЦІЯ_2; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
За наведених обставин командування військової частини НОМЕР_1 відмовило в задоволенні рапорту позивача на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-ХІІ визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.
Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Колегія суддів встановила, що матеріали справи містять довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №565135, відповідно до змісту якої батько позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю I групи та потребує стороннього догляду.
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається та скаржником не заперечується, що у батька позивача ОСОБА_2 також є син ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_3 ..
Слід звернути увагу, що встановлена у Законі «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі з 26.02.2022 по теперішній час згідно відомостей довідки військової частини НОМЕР_2 .
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 звертався до керівництва військової частини, в якій він проходить військову службу, із рапортом про звільнення його з військової служби на тій же підставі, яку позивач зазначив у своєму рапорті у спірних правовідносинах.
Отже, суд вважає, що ОСОБА_4 не може здійснювати постійний догляд за його батьком ОСОБА_2 з об`єктивних причин, а отже він не є особою, яка у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ виключає право позивача на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини.
Водночас, суд апеляційної інстанції з`ясував, що позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби подано відповідачу копію довідки ЛКК №355 від 19.06.2024, яка за твердженням позивача  підтверджує необхідність здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача та дружиною ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ЛКК закладу охорони здоров`я мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.
Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворим може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК за визначеною формою.
Такий підхід відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.
Суд апеляційної інстанції встановив, що довідка ЛКК №355 від 19.06.2024 за своїм змістом не є висновком ЛКК про необхідність постійного стороннього догляду за особою ( ОСОБА_3 ) за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 або за формами № 080-4/о та №080-2/о, які затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407.
Таким чином, довідка ЛКК №355 від 19.06.2024 не є достатнім доказом, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача та дружиною ОСОБА_2 , сама потребує постійного догляду. Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 сама потребує постійного догляду, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає  помилковими аргументи позивача про наявність підстав для звільнення  його з військової служби згідно приписів пп. «г» п. 2 ч. 4 та абз. 13 п. 3 ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ. 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі № 160/33364/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров