ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4502/25 Справа № 205/8540/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Антонюк О. А. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у складі судді Антонюка О.А. від 14 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Маріупольської міської ради Донецької області, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коляда Оксана Петрівна, про визнання права власності на квартиру, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,– 

ВСТАНОВИЛА:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Маріуполь Донецької області, у віці 84 роки, померла її мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, на дату смерті та поховання матері позивачка постійно проживала та працювала у м.Києві і не встигла звернутися для прийняття спадщини за місцем її відкриття до другої Державної нотаріальної контори в місті Маріуполі, останнього місця проживання померлої матері ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_1 . В подальшому, у зв?язку з повномасштабним вторгненням військових РФ на територію України 24 лютого 2022 року та активними бойовими діями на околицях міста Києва, ОСОБА_1 змушена була евакуюватися і постійно перебувати в місті Дюсельдорф у Німеччині починаючи з 04 березня 2022 року і до 28 березня 2023 року. Після повернення до України позивачка довго розшукували інших спадкоємців померлої матері, з?ясовувавала чи було кимось з них подано заяву про відкриття спадщини та де знаходяться документи необхідні для її прийняття. 15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коляди О.П. з метою відкриття спадкової справи та прийняття спадщини від померлої моєї матері ОСОБА_2 для прийняття спадщини, яка складається з 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64.4 кв.м., житлова площа 44,8 кв.м. Однак, 15 березня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колядою О.П., видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру, за заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом від 15 березня 2024 року від ОСОБА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_2 , відмовлено на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій є те, що на підставі інформації, отриманої за допомогою єдиних та/або державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них, нотаріусом встановлено відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини і свідчить про фактичне прийняття спадщини протягом встановленого законом 6-ти місячного строку, а також факт пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки позивачка була зареєстрована та проживала за іншою адресою та не звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини в установлений 6-ти місячний строк за місцем свого фактичного перебування. Відтак, позивачка вважається особою, що не прийняла спадщину, підстав для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріуса немає. Тому позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом від матері, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на спадкове майно яким є 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 64.4 кв.м., житлова площа 44,8 кв.м. загальною вартістю 194856,57 грн; визнати поважними причини пропущеного строку на прийняття спадщини та встановити додатковий строк на прийняття спадщини від ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 64.4 кв.м., житлова площа 44,8 кв.м. загальною вартістю 194856,57 грн; повідомити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коляду О.П., про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини та законні підстави для вчинення нотаріальної дії з видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом від ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 64.4 кв.м., житлова площа 44,8 кв.м., загальною вартістю 194856,57 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 в задоволенні позову до Маріупольської міської ради Донецької області, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коляда Оксана Петрівна про визнання права власності на квартиру, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини і повідомлення нотаріусу відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 14.12.2021, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).
ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.02.1970, та копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , виданого 05.03.1998 (а.с. 18, 19).
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 13 серпня 1997 року, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 з 20.04.2010 року (а.с. 16).
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15743076 від 29.08.2007, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2007 (а.с. 95).
15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру (а.с. 69-70).
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колядою О.П. від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини (а.с. 27-28).
Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).
За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі, закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі №314/2550/17, провадження № 61-41480св18.
Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №372/2383/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі №419/3788/17; від 16 березня 2020 року у справі №644/5098/17; від 17 березня 2020 року у справі №683/2587/18.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 вказує на те, що на дату смерті та поховання матері вона постійно проживала та працювала у м.Києві і не встигла звернутися для прийняття спадщини за місцем її відкриття до другої Державної нотаріальної контори в місті Маріуполі до 24 лютого 2022 року, коли було введено воєнний стан в України. У зв?язку з повномасштабним вторгненням військових РФ на територію України та активними бойовими діями на околицях міста Києва, ОСОБА_1 змушена була евакуюватися і постійно перебувати в місті Дюсельдорф у Німеччині починаючи з 04 березня 2022 року і до 28 березня 2023 року.
Однак, колегія зазначає, що для подання заяви про прийняття спадщини не є обов`язковим особисте подання документів безпосередньо в приміщенні нотаріальної контори, оскільки закон не позбавляє спадкоємця права направити цю заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.
Колегія звертає увагу, що ОСОБА_2 (мати позивачки) померла у м.Маріуполі Донецької області за два місяці до повномасштабного вторгнення військ агресора на територію України. 
Матеріали справи не містять належних доказів того, що у період з 13 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року позивачка з незалежних від неї причин, була позбавлена можливості скористатись послугами поштового зв`язку для подання заяви нотаріусу або за певних непереборних обставин не мала змоги з`явитись особисто із відповідною заявою до нотаріуса. 
Крім того, факт проживання позивачки протягом одного року за межами України, сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.
У відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.
Відповідно до пункту 3.5 глави 10 Порядку №296/5 у разі надходження засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, або заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, яка надійшла технічними засобами електронних комунікацій, нотаріус приймає таку заяву, заводить спадкову справу, а спадкоємцю повідомляє про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.
Окрім цього, вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. На консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину. 
Зазначений висновок суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі №589/1863/13-ц.
Згідно з підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.
Таким чином у спадкоємця, який перебуває за межами країни є можливість: звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до Посольства України, яке виконує консульські функції; подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу через засоби поштового зв`язку.
Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №61-10896св21), від 08 червня 2022 року в справі №571/731/21, від 27 червня 2022 року в справі № 202/1188/19 (провадження №61-11828св21); від 14.11.2022 року у справі №148/1923/20, провадження № 61-3145св22.
Однак, доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном – у Німеччині, позивачка не надала, відповідних обставин не навела. 
Разом з тим, згідно інформації з копії закордонного паспорта серії НОМЕР_5 , виданим органом 2PRT, ОСОБА_1 повернулась з Німеччини до України 28 березня 2023 року, що також визнано позивачкою у позовній заяві. 
Однак, з заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріусу звернулась лише 15 березня 2024 року, тобто майже через рік після повернення в Україну. 
Доказів існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини безпосередньо після повернення в Україну 28 березня 2023 року та протягом розумного строку після цього — суду не надано, відповідного обгрунтування не наведено. Клопотань про надання інших доказів, витребування доказів судом – не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що ОСОБА_1 суттєво порушила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; приймаючи до уваги, що позивачкою не доведено наявності існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк; встановивши, що із заявою про прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріуса майже через рік після повернення до України, тобто без поважних причин суттєво порушила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, колегія зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
Вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину відноситься до компетенції нотаріусів (ст. 34 Закону України «Про нотаріат» ).
За змістом ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Вирішення спору щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадкоємцем спадщини.
Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №751/8397/16-ц.
З урахуванням викладеного вище, встановивши відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно та про повідомлення приватному нотаріусу про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини за законом. 
Колегія звертає увагу, що клопотань про надання доказів, витребування доказів апеляційним судом — не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою наданих у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича

                                                                               М.Ю. Петешенкова