ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5355/24  Номер провадження 22-ц/814/2086/25	Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,
суддів:  Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Небилиці Ростислава Васильовича на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2023 сторонами було укладено кредитний договір №474519-КС-001 в електронній формі, згідно з яким ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 19 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 процентів за кожен день користування Кредитом.
ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 . 
Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором № №474519-КС-001 належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором та внаслідок чого станом на 14.11.2024 утворилась заборгованість у розмірі 82 523,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 60 673,60 грн. та суми прострочених платежів за комісією – 2 850,00 грн, яку позивач і прохає стягнути з відповідача. 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за  кредитним договором №474519-КС-001 від 07.09.2023 у розмірі 82 523 грн. 60 коп., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 60 673,60 грн. та суми прострочених платежів за комісією – 2 850,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Небилиця Р.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що сторінки наданого позивачем Договору, Оферти та Акцепту не містять жодних підписів сторін. Лише на доданих до них окремих аркушах вказано найменування сторін та зазначення про те, що від імені позичальника ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9145 міг бути підписаний певний документ. Проте разом з тим такі аркуші не містять найменувань документів, для підписання яких використовувався електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Судом першої інстанції не враховано, що подані позивачем разом з позовною заявою та відповіддю на відзив документи всупереч ЦК України та вказаним вище нормам законів України «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію» не містять доказів підписання Договору як обов`язкової умови його вчинення у письмовій формі.
Звертає увагу суду, що в якості підтвердження надання коштів у кредит позивач надав до суду лише інформаційну довідку від 15.11.2024, в якій зазначені деталі транзакції щодо перерахування кредитних коштів. На думку відповідача, виготовлена Позивачем інформаційна довідка від 15.11.2024 не може свідчити про перерахування коштів Відповідачу.
       10.07.2025 року представником відповідача надані додаткові пояснення, які колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони подані з порушенням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 07.09.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено договір №474519-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.
Розмір та порядок нарахування плати за користування (сума коштів, яка виражена в процентах, за користування кредитом), термін дії договору визначається в п. 2 договору.
Так, умовами кредитного договору визначено: строк кредиту 24 тижнів; стандартна процентна ставка за кредитом в день: 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка в день 1,15159869, фіксована; комісія за надання кредиту 2 850 грн.; орієнтований загальний розмір наданого кредиту 49 440 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка 9 211,09 процентів, термін дії договору до 22.02.2024 (а.с.18-22)
Пунктом 3 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на ставкою вказаною у п.2.4 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору. 
Позивач своєчасно та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором вищевказаним договором про надання кредиту, перерахувавши відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний позичальником ОСОБА_1 в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 19 000 грн.
Судом також встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №474519-КС-001 станом на 14.11.2024 утворилась заборгованість у розмірі 82 523,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 60 673,60 грн. та суми прострочених платежів за комісією – 2 850,00 грн. (а.с.15).
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення кредитного договору між сторонами, розрахунок розміру заборгованості   ОСОБА_1 за кредитним договором, наданий позивачем, відповідає умовам договору та вимогам закону. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
За частиною 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.
За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Крім того, положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).
За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Наданими позивачем доказами підтверджено факт укладення електронного договору шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2889, відправленим на номер телефону вказий відповідачем НОМЕР_2 , відомості про підписання відповідачем зазначеним електронним підписом 07.09.2023 14:37:51 містяться також у паспорті споживчого кредиту.
До укладення кредитного договору відповідача було належним чином ідентифіковано: за допомогою фото-верифікації була здійснена перевірка особи, яка звернулась за отриманням кредиту, відповідачем було надано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, що в повній мірі підтверджує факт звернення саме відповідача за оформленням кредиту до ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме з відповідачем.
З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням заяви відповідач ОСОБА_1 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що, підписавши за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору кредитний договір, ОСОБА_1 погодився з визначеними у ньому умовами кредитування, в тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №474519-КС-001 станом на 14.11.2024 утворилась заборгованість у розмірі 82 523,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 19 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 60 673,60 грн. та суми прострочених платежів за комісією – 2 850,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 22.02.2024 (останній день договору) становив 82523,60 грн та у подальшому заборгованість додатково не нараховувалася. Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість позивачем нарахована з урахуванням погоджених сторонами умов договору, та в межах строку кредитування і саме щодо стягнення вищевказаної суми було пред`явлено позов. Доказів на спростування вказаної суми заборгованості відповідно до статті 81 ЦПК України відповідачем не надано, свого контррозрахунку не наведено.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №474519-КС-001 у загальному розмірі 82523,60 грн. 
Доводи апеляційної скарги про недоведеність перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки районним судом встановлено, що грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн перераховані на банківський картковий рахунок, який зазначений Відповідачем, № НОМЕР_4 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «Платежі онлайн», номер транзакції 39408-67418-24884 від 07.09.2023 року, опис: перерахування коштів ОСОБА_1 ,, ІПН НОМЕР_5 згідно кредитного договору №474519-КС-001 від 07.09.2023.
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять. 
Виходячи з наведеного, вірним є висновок місцевого суду, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 19000,00 грн. 
Доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують та зводяться до незгоди апелянта з рішенням суду та переоцінки доказів на власну користь.
Обставин, встановлених місцевим судом, представник відповідача у апеляційній скарзі не спростував.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Небилиці Ростислава Васильовича – залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя - доповідач:  Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак