Справа № 445/522/25                                Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В 
Провадження № 22-ц/811/988/25                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                17 червня 2025 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Марко О.Р.,
з участю: представника заявника - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин, 
                                               встановив:
заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин, а саме: що вона - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року у відкритті провадження в даній справі відмовлено з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.
Ухвалу суду оскаржила заявник ОСОБА_2 , просила її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що встановлення родинних відносин в даному випадку не можна розцінювати як спір про право. 
Вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому висновки суду не відповідають обставинам справи, а неправильне тлумачення закону призвело до постановлення помилкової ухвали.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення представника заявника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2005 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким на випадок своє смерті все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що за законом він матиме і що буде йому належати заповів своїй доньці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42152647, приватним нотаріусом Плотиця Г.Д. 17.11.2015 року зареєстрована спадкова справа (спадкодавець: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_7 ». 
У свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є: батько - ОСОБА_5 ; мати - ОСОБА_10 . 
У свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 від 14.02.1937 року прізвище вказано як « ОСОБА_5 .
У свідоцтві про одруження серії НОМЕР_5 від 22.10.1960 року, прізвище вказано як « ОСОБА_5 .
Згідно паспортних даних НОМЕР_6 , прізвище вказано як « ОСОБА_5 .
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заявник ОСОБА_2 стверджувала, що внаслідок допущених помилок у її прізвищі у свідоцтві про її народження, у свідоцтві про укладення шлюбу, вона позбавлена, як член сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, скористатись нульовою ставкою податкового збору під час успадкування майна за заповітом після смерті свого батька. 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги про встановлення факту родинних відносин доньки ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_5 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не можуть розглядатись в окремому провадженні, оскільки вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження №61-6397св21), ухвалі від 02 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21)).
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Факти родинних відносин та смерті особи встановлюються у судовому порядку, якщо від їх встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Заявником у справі можуть, зокрема бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для них у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб.
Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (діти, батьки, один із подружжя, що пережив, брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і за заповітом).
Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі №520/19532/19 (провадження №61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20 (провадження №61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі №759/12740/21 (провадження №61-126св22)).
Однак, суд першої інстанції зазначені обставини не встановив і у своєму рішенні не вказав, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював вказаний факт родинних відносин та право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановив коло спадкоємців, а також, між ким існує спір щодо спадкового майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору.
Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.
Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2024 року у справі №278/304/23 (провадження №61-8713св23), від 07 лютого 2024 року у справі №545/844/23 (провадження №61-15775св23), від 31 травня 2023 року у справі №357/11366/22 (провадження №61-3393св23), від 15 квітня 2020 року у справі №302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі №180/2132/21, від 31 травня 2023 року у справі №357/11366/22 та від 07 лютого 2024 року у справі №545/844/23.
За нормами статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам  справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 20 червня 2025 року. 

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                   С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич