Справа № 450/453/22                                Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є. О. 
Провадження № 22-ц/811/3523/24                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Салати Я.І. 
з участю: представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» – Куриша В.І.
представника ПАТ «Вектор Банк» – Мізунського А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсним договору відступлення права вимог,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсним договору про відступлення права вимог № 114/2511 від 28 вересня 2016 року укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором від 11 березня 2008 року №014/7299/74/55832 укладеним між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Позовні вимоги мотивував тим, що з 19 березня 2010 року господарським судом Львівської області суддею Морозюк А.Я. було порушено справу №28/32 про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за заявою кредитора Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».
20 жовтня 2010 р. на судовому засіданні господарським судом Львівської області на підставі наданих документів, зокрема рішення комітету кредиторів, прийнято,-постанову про визнання фізичної особи-підприємця (скорочено - ФОП) ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Вирішено з цієї дати припинити підприємницьку діяльність боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , призначено ліквідатором арбітражного керуючого Надлонка Андрія Івановича (ліцензія серії АВ №470296 від 23 березня 2010 р., місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Зобов`язано ліквідатора вчинити дії щодо проведення судової процедури ліквідації банкрута відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», надати звіт про виконану роботу та опублікувати оголошення про визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом та відкритої ліквідаційної процедури.
Визначено дату наступного судового засідання 16 грудня 2010 р. на яку зобов`язано ліквідатора помістити оголошення в офіційному виданні про визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, здійснити судову процедуру банкрутства та надати звіт про виконану роботу.
Крім цього, слід зазначити що до реєстру вимог кредиторів було включено вимоги АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 на основі кредитного договору № 014/7299/74/55832 від 11березня 2008 р. Згідно реєстру вимог кредиторів такі вимоги становили разом з вимогами по іншому договору кредиту – 2 816 369,31 грн. вимог першої черги, а також до вимог шостої черги було включено вимоги щодо сплати пені на суму 662 407,66 грн. В даній процедурі банкрутства АТ «Райффайзен Банк» брав участь як кредитор.
Проте 28 вересня 2016 р. між АТ «Райффайзен банк» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким на умовах встановлених дим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України первісний кредитор відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржника вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості). Відповідно до п. 4.1.10 Договору відступлення права вимоги між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Вектор Банк» Новий кредитор має право здійснювати нарахування та сплата процентів; за кредитними договорами з дати відступлення прав вимоги за умов дотримання вимог чинного законодавства України. Загальна сума відступлених прав по цьому договору згідно долученого витягу з реєстру боржників №114/25 від 10 жовтня 2016 р. становить 982 577,17 доларів США, з яких 295 391,22 долари США заборгованість за основною сумою боргу, 310 253,53 долари США заборгованість за відсотками по договору, 376 932,42 долари США сума пені.
Згідно ухвали господарського суду Львівської області 30 жовтня 2019 р. загальний розмір вимог, які уступаються ПАТ "Вектор Банк" (договір від 28.09.2016 р.) становить 3 593 2940,70 доларів США, та 41641408,57 доларів США, 409173,29 доларів США. При цьому сума заборгованості на момент затвердження реєстру вимог кредиторів ухвалою господарського суду Львівської області становила по кредитному договору №014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 р. – 431 856,85 долари США.
Отже, відповідач АТ «Райффайзен Банк» уступив за договором суму заборгованості, яка не відповідала існуючому зобов`язанню, і ним порушив права позивача як споживача за договором кредиту.
Оскільки до нового кредитора перейшли права по зобов`язанні в декілька разів більшими ніж вони існували на момент переходу таких прав, то договір відступлення права вимоги в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 р. з ОСОБА_1 є недійсним.
З врахуванням зазначених обставин позивач на підставі ст.203, 204, ч.1 ст.215, ст.ст.509, 513, 514 ЦК України просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги №114/2511 від 28 вересня 2016 року укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором №014/7299/74/55832 укладеним з ОСОБА_1 .
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в дохід держави 6 973, 03 грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк» було укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в від 23 квітня 2008 року на суму 140000 доларів США. Даний кредит був забезпечений іпотекою - квартирою АДРЕСА_2 .
АТ «Райффайзен Банк» на основі звернення до суду було отримано рішення господарського суду Львівської області про стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором в сумі 144 136,52 долари США – рішення суду від 10 квітня 2009р справа №10-18. На прилюдних торгах було реалізовано предмет іпотеки-квартиру АДРЕСА_2 .
Сума заборгованості за цим кредитом №010/08-3/3684/в на основі заяви банку становила 118 836,97 доларів США.
19 березня 2010 року господарським судом Львівської області порушено справу про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль». В процесі розгляду справи було затверджено реєстр вимог поданий розпорядником майна кредиторів, який затверджений судом.
20 жовтня 2010 року господарським судом Львівської області прийнято постанову про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Дане рішення мало ряд важливих юридичних наслідків.
Суми заборгованостей, які були визначені в ухвалі господарського суду Львівської області про затвердження реєстру вимог кредиторів є незмінними та не можуть бути збільшені.
Крім цього, до реєстру вимог кредиторів було включено вимоги АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 на основі кредитного договору №014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 року. Згідно реєстру вимог кредиторів такі вимоги становили разом з вимогами по іншому договору кредиту – 2 816 369,31 грн. вимог першої черги, а також до вимог шостої черги було включено вимоги щодо сплати пені на суму 662 407,66 грн.
28 вересня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Вектор Банк» був укладений договір про відступлення прав вимоги, згідно якого первісний кредитор відступив новому за плату права вимоги до боржника вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості).
Відповідно до п.4.1.10 Договору відступлення права вимоги між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Вектор Банк» новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитним договором з дати відступлення прав вимоги.
Загальна сума відступлених прав по цьому договору згідно долученого витягу з реєстру боржників №114/25 від 10 жовтня 2016 року становить 982 577,17 доларів США, з яких 295 391,22 долари США заборгованість за основною сумою боргу, 310 253,53 заборгованість за відсотками по договору, 376 932,42 долари США сума пені.
При цьому сума заборгованості на момент затвердження реєстру кредиторів ухвалою господарського суду Львівської області становила по кредитному договору №014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 року – 431 856,85 долари США.
Отже відповідач - АТ «Райффайзен Банк» уступив за договором суму заборгованості, яка не відповідала існуючому зобов`язанню, і цим самим порушив права позивача як споживача за договором кредиту.
Крім того кредитна установа не мала права відступати (відчужувати) на користь іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно і майнові права, зазначені ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Апелянт вважає, що договір про відступлення прав вимоги за його кредитним договором №014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 року повинен бути визнаний недійсним, оскільки АТ «Райффайзен Банк» відступив право вимоги в обсязі прав, якими не володів та не міг володіти, порушив вимоги законодавства про захист прав споживачів та мораторію введеного в 2014 році, вимоги могли бути розглянуті лише в процедурі банкрутства та виключно в межах затвердженого реєстру вимог кредиторів.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Розгляд справи в суді апеляційної призначався на 27 лютого 2025 року, 20 березня 2025 року, 01 травня 2025 року та 26 червня 2025 року.
ОСОБА_1 та його представник адвокат Блонський М.А. в судове засідання жодного разу не з`явилися.
18 березня 2025 року та 29 квітня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Блонським М.А. подавалися заяви про розгляд справи без їх участі (т.4 а.с.182;200).
Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» – Куриша В.І. та представника ПАТ «Вектор Банк» – Мізунського А.І., щодо заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 11 березня 2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та гр. ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/7299/74/55832, згідно з умовами якого зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 297 000,00 доларів США строком до 10 березня 2028 року включно, з цільовим використанням кредиту – придбання нерухомості.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником 11 березня 2008 р. було укладено Договір іпотеки №014/7299/74/55832, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М., який зареєстровано в реєстрі за №640. 
Також 23 квітня 2008 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в, за умовами якого банк надав ФОП ОСОБА_1 кредит у розмірі 140 000 доларів США на строк до 22 квітня 2023 року, з цільовим використанням кредиту – придбання нерухомості.
У відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» 15 березня 2010 року Банк звернувся до господарського суду Львівської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за Кредитним договором №010/08-3/3684/в яку судом було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі про банкрутство №28/32. В подальшому Банком було подано заяву про збільшення реєстру вимог кредиторів у відповідності до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Ухвалою господарського суду Львівської області від 20 вересня 2010 року по справі №28/32 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого були включені вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 4 394 148,35 грн: згідно кредитного договору №010/08-3/3684/в від 23 квітня 2008 року на суму 948794,40 (вимоги четвертої черги на суму 915371,35 грн та вимоги шостої черги на суму 33423,02 (штраф, пеня)), та згідно кредитного договору № 014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 року, укладеного Банком з фізичною особою ОСОБА_1 на споживчі цілі, на суму 3 445 353,95 грн (вимоги першої черги на суму 2 816369,31 грн та вимоги шостої черги на суму 628984,64 грн (штраф, пеня)).
В подальшому, а саме 28 вересня 2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 березня 2008 року на кристь ПАТ «Вектор Банк».
24 травня 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 квітня 2008 року на користь ПАТ «Кристал Банк», яке, в свою чергу, 30 серпня 2018 року, відступило це право вимоги на користь ТОВ «Омега Фактор».
Звертаючись до суду із цим позовом позивач просив визнати недійсними зазначені договори відступлення права вимоги за кредитними договорами від 11 березня 2008 року та від 23 квітня 2008 року.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, залишеною без змін згідно постанови Верховного Суду від 31 серпня 2023 року, скасовано ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2022 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28 вересня 2016 року №114/2511, укладеного між ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором від 11 березня 2008 року №014/7299/74/55832, укладеним з фізичною особою ОСОБА_1 , та в цій частині справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. В решті ухвалу суду залишено без змін.
Таким чином, у даній справі судом першої інстанції розглянуто вимогу ОСОБА_1 до відповідачів про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 28 вересня 2016 року №114/2511 укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором від 11 березня 2008 року №014/7299/74/55832, укладеним з фізичною особою ОСОБА_1 .
Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги від 28 вересня 2016 року №114/2511 та у відповідності до ст.512 ЦК України, ПАТ «Вектор Банк» 10 жовтня 2016 року набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб які являлись боржниками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», включно і до гр. ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 березня 2008 року №014/7299/74/55832, що є позичальником.
Відповідне повідомлення про відступлення права вимоги було направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.
08 листопада 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до господарського суду Львівської області із клопотанням про заміну кредитора по справі №28/32. 
Ухвалою господарського суду Львіувської області від 30 жовтня 2019 року здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників та ПАТ «Вектор Банк».
На сьогоднішній день ухвалою Господарського суду Львівської області від 06 грудня 2019 року по справі №28/32 припинено процедуру ліквідації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , провадження у справі закрито.
Також позивач не згідний із сумою заборгованості заявленої Банком в договорі про відступлення права вимоги від 28 вересня 2016 року №114/2511.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 було призначено судову економічну експертизу на вирішення, якої поставлено таке питання: чи відповідає розрахунок зобов`язань ОСОБА_1 , заявлених банком в договорі відступлення права вимоги від 28.09.2016 р. за № 114/2511 та додатки до нього, законам і нормативним актам Національного банку України?, проведення якої було доручено експертам Львівського НДІСЕ.
В подальшому, на адресу суду надійшов лист Волинського ЛНДІСЕ про оплату вартості проведення судово-економічної експертизи, надано строк та рахунок про оплату судової експертизи в сумі 75728,00 грн., однак позивачем витрати за проведення судової експертизи не було сплачено, тому судову економічну експертизу не було проведено з причин незалежних від суду. 
На даний час, як встановлено в суді апеляційної інстанції, ні АТ «Райффайзен Банк» ні ПАТ «Вектор Банк» не зверталися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 223363588 (014/7299/74/55832) від 11 березня 2008 року.
Як в позовній заяві так і в доводах апеляційної скарги позивач звертає увагу на те, що АТ «Райффайзен Банк» відступив ПАТ «Вектор Банк» суму заборгованості в декілька разів більше ніж існувала на момент переходу таких прав. Як підтвердження зазначеного, Позивач посилається на реєстр вимог кредиторів, затверджений Господарським судом Львівської області у справі № 28/32.
В той же час, як зазначено у Постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року по справі №723/779/20 «законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, чи навіть якщо окремі складові такої заборгованості нараховані на думку боржника безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню в межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.
Сам факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору».
Аналогічні за змістом висновки з вказаного питання зроблені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі №924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі №924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі №639/4836/17, від 07 червня 2021 року у справі №648/3596/19.
Отже підстави на які посилається Позивач для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги (ст.ст.203, 204 ч.1ст.215, ст.ст.509, 513, 514 ЦК України) є помилковими, та не передбачені чинним законодавством. Зазначені підстави можуть виступати в якості заперечень у разі стягнення з позивача кредитної заборгованості в певній сумі, із якою він може не погоджуватись чи заперечувати, однак ніяк не впливає на його права та інтереси поза межами пред`явлення до нього конкретних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» також не знайшли свого підтвердження.
Дійсно, з метою захисту права на житло громадян, 03 червня 2014 року прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаний закон передбачає, що не може бути примусово або у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса, стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, якщо воно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина за споживчими кредитами, наданими у валюті, та за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника й не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
Як убачається із договору іпотеки №014/7299/55832 від 11 березня 2008 року предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_3 , а тому норми даного Закону не можуть бути застосовані до даного спору.
Окрім того, обов`язковою умовою застосування цього Закону до даного спору є факт перебування майна в іпотеці згідно договору іпотеки чи застави. 
Разом з тим встановлено, що на час укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 вересня 2016 року №114/2511 іпотека вже була припиненою, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року згідно якою залишено без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2013 року у справі №450/205/13, яким припинено іпотеку нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 256,3 м.кв.
Таким чином укладений договір відступлення прав вимоги від 28 вересня 2016 року №114/2511, не суперечить приписам чинного законодавства України, вчинений учасниками, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідали їх внутрішній волі та спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому не може вважатися недійсним.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 08 липня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Приколота Т.І.