Справа № 303/9471/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        12 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
з участю секретаря – Гусонька З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чабан Ірина Володимирівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року (головуючий суддя Мирошниченко Ю.М., повне рішення складено 11.02.2025) у справі № 303/9471/24 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, пов`язаною зі смертю фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТДВ «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, пов`язаною зі смертю фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.08.2023 близько 00 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Peugeot» моделі «Expert» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відрізку НОМЕР_2 км + 561 м автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп» між населеними пунктами Ужгород і Мукачево здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Постановою слідчого ГУНП у Закарпатські області від 28.06.2024 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12023070000000238 від 11.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України – закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину. 
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 стосовно автомобіля «Peugeot» «Expert» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно полісу № 213664061, чинного на момент ДТП.
Позивач зазначав, що витратив на поховання загиблого 33500 грн, які підтверджуються товарним чеком та накладною від 19.08.2023.
14.11.2023 ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 , звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, до якої додано, зокрема, копію паспорта ОСОБА_1 , довіреність стосовно ОСОБА_4 , копію ідентифікаційного номера платника податку ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_4 , копію довідки про причину смерті ОСОБА_3 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та заяву про страхове відшкодування.
14.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до цього страховика із заявою про страхове відшкодування, до якої додано, зокрема оригінали товарного чеку від 19.08.2023 та накладної від 19.08.2023, копію витягу з ЄДР щодо ФОП ОСОБА_5 та копію свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_5 
28.10.2024 ТДВ «Страхова група «Оберіг» відмовило у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що страховику не надано доказів на підтвердження розміру витрат на поховання, оскільки з 01.01.2022 товарні чеки та накладні не є належними та допустимими розрахунковими документами; не надано договору-замовлення на організацію та проведення поховання; не пред`явлено оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; не надано копії довідки про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку. 
Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою, оскільки до ТДВ «Страхова група «Оберіг» було надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , належним чином завірену старостою Великолучківського старостинського округу; при цьому факт смерті ОСОБА_3 підтверджується постановою від 28.06.2024 про закриття кримінального провадження; ненадання оригіналу свідоцтва про смерть не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування; надати копію реєстраційної облікової картки платника податків ОСОБА_1 було неможливим, у зв`язку з тим, що такий документ відсутній у цього громадянина, при цьому страховику було надіслано завірену ОСОБА_1 копію його паспорта, в якому містяться відомості Мукачівської ОДПІ про те, що цей громадянин має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. На підтвердження витрат на поховання було надано оригінали товарного чеку від 19.08.2023 та накладної від 19.08.2023, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми, а посилання суду на те, що такі документи не належать до розрахункових документів, не відповідають вимогам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є безпідставним.
На день настання страхового випадку, згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6 700 грн. Загальний розмір відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого, згідно пункту 27.4. статті 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон № 1961-IV) – не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Понесені позивачем витрати на поховання у розмірі 33500 грн не перевищують встановленого Законом № 1961-IV ліміту відповідальності страховика (що становить 80 400 грн).
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 статті 36 Закону №1961-ІV).
У силу положень п. 36.2 ст. 62 Закону №1961-ІV кінцевий строк для прийняття рішення страховиком настав 24.10.2024 (сплив 90 днів з моменту, коли страховику стало відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі; 27.07.2024 страховик отримав копію постанови про закриття кримінального провадження).
За період із 25.10.2024 по 25.11.2024 пеня за прострочення виплати страхового відшкодування становить 761,53 грн; інфляційні втрати за прострочення виплати страхового відшкодування – 603,00 грн; три відсотки річних – 87,87 грн. 
Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути із ТДВ «Страхова група «Оберіг»:
33500,00 грн – страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання;
761,53 грн – пені за порушення строків виплати страхового відшкодування;
603,00 грн – інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України
87,87 грн – три проценти річних, передбачених ст. 625 ЦК України.
21000,00 грн – витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано страховику оригіналу свідоцтва про смерть усупереч пункту 27.4 статті 27 Закону № 1961-IV; ненадання позивачем страховику оригіналу свідоцтва про смерть потерпілого, унеможливило встановлення страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди, як певним чином зафіксованої події минулого, дійсність якої має бути перевірена та підтверджена відповідним документом, та свідчить про недобросовісне виконання прямої вказівки Закону № 1961-IV.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чабан І.В. 
Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не враховано, що:
неподання страховику оригіналу свідоцтва про смерть не позбавляла можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
свідоцтво про смерть – взагалі не є тим документом, який підтверджує факт дорожньо-транспортної пригоди;
постанова про закриття кримінального провадження від 28.06.2024 є належним доказом, який встановлює факт ДТП, його обставини, а також додатково підтверджує факт смерті ОСОБА_3 ; відтак в сукупності із завіреною копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 факт його смерті є доведеним; 
надана страховику копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 завірена належним чином старостою Великолучківського старостинського округу, що узгоджується з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про нотаріат», за якою у населених пунктах, де немає нотаріусів, вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них засвідчують уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування;
ненадання оригіналу свідоцтва про смерть не є перешкодою для визнання події страховим випадком та здійснення виплати страхового відшкодування, а позиція страховика, щодо оригіналу свідоцтва про смерть є надмірним формалізмом, яку необґрунтовано підтримав суд першої інстанції.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ «Страхова група «Оберіг», посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що в порушення вимог п. 27.4. ст. 27 Закону № 1961-IV, оригінал свідоцтва про смерть не було надано страховику.

Межі розгляду справи та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 153-155). 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.08.2023, загинув ОСОБА_3 (а.с.22). Поховання потерпілого здійснив позивач – ОСОБА_1 .
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Peugeot» моделі «Expert» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно полісу № 213664061, чинного на момент ДТП (а.с.24).
Постановою слідчого ГУНП у Закарпатські області від 28.06.2024 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12023070000000238 від 11.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України – закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину (а.с. 16-21). 
Позивач зазначав, що витратив на поховання загиблого 33500 грн, які підтверджуються товарним чеком та накладною від 19.08.2023 (а.с.32).
22 серпня 2023 року позивач уклав Договір про надання професійної правничої допомоги із Адвокатським об`єднанням «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» та видав довіреність на представництво інтересів, в тому числі ОСОБА_4 (а.с.38-40).
14.11.2023 ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 , звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.25), до якої додано, зокрема, копію паспорта ОСОБА_1 , довіреність стосовно ОСОБА_4 , копію ідентифікаційного номера платника податку ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_4 , копію довідки про причину смерті ОСОБА_3 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та заяву про страхове відшкодування, до якої додано, зокрема оригінали товарного чеку від 19.08.2023 та накладної від 19.08.2023, копію витягу з ЄДР щодо ФОП ОСОБА_5 та копію свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_5 (а.с.26).
До позовної заяви додано «Відмову у виплаті страхового відшкодування» від 28.10.2024, з якої вбачається, що ТДВ «Страхова група «Оберіг» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що страховику не надано доказів на підтвердження розміру витрат на поховання, оскільки з 01.01.2022 товарні чеки та накладні не є належними та допустимими розрахунковими документами; не надано договору-замовлення на організацію та проведення поховання; не пред`явлено оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; не надано копії довідки про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку. Також у цій відмові назначено, що у разі надання запитуваних документів, розгляд справи може бути поновлено та ТДВ «Страхова група «Оберіг» може переглянути рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.27-30).
Положення статті 1187 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Отже, на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі: Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. 
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону №1961-IV).
Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Розділ III Закону №1961-IV регулює порядок здійснення страхового відшкодування на території України.
Відповідно до п. 27.4 статті 27 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до пунктів 35.1 – 35.2 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:
а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;
б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;
в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;
г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;
ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
До заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Документи, зазначені у підпунктах " а " - " ґ " цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.
Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди (п. 35.3 статті 35 Закону №1961-IV).
За положенням норми п. 27.4 статті 27, пунктів 35.1 – 35.2 статті 35 Закону №1961-IV оригінал свідоцтва про смерть має пред`являтися (для огляду), а не додаватися в оригіналі страховику (МТСБУ) разом із заявою про страхове відшкодування.
Враховуючи положення Закону №1961-IV, які передбачають надання документів, зазначених у підпунктах "а" - "ґ" пункту 35.1 (серед яких свідоцтво про смерть потерпілого) – для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником, судова колегія вважає, що позивач добросовісно виконав свій обов`язок, надавши страховику копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , завірену належним чином старостою Великолучківського старостинського округу, які необхідні для здійснення страховиком відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання. 
На підтвердження витрат на поховання було надано оригінали товарного чеку від 19.08.2023 та накладної від 19.08.2023, видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (а.с.32), а також дані щодо цього підприємця (а.с. 33,34). 
Суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми, достовірність таких документів відповідачем не спростовано – товарний чек та накладна узгоджуються між собою, у накладній зазначено, що відповідні товари було відпущено ОСОБА_1 , з документів щодо ФОП ОСОБА_5 вбачається, що серед видів його діяльності передбачено організування поховань та надання суміжних послуг (а.с.34).
Щодо посилань відповідача на надання копії довідки про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку. 
Як зазначено вище, до заяв про страхове відшкодування додаються, зокрема, паспорт громадянина, довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа. До заяви Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подано представником позивача до ТДВ «СГ «Оберіг» 14.11.2023, разом із заявою про виплату страхового відшкодування, було додано копію паспорта ОСОБА_1 , у якому міститься відмітка, зроблена Мукачівською ОДПІ 09.01.2014 - «має право здійснювати будь-які платежі за серією на номером паспорту» (а.с.36). 
Оскільки страховий випадок настав 11.01.2023, то для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2023 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 6700 грн.
Сума витрат на поховання, про виплату якої позивачем було подано заяву – 33500 грн. – не перевищує передбачену законом суму відшкодування. 
За обставинами даної справи встановлено, що ОСОБА_1 не допускав невиконання своїх обов`язків, визначених Законом №1961-IV, які б призвели до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір витрат на поховання.
Наведене свідчить, що у страховика були відсутні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, передбачені ст. 37 Закону №1961-IV. 
Висновки суду першої інстанції про те, що ненадання оригіналу свідоцтва про смерть унеможливило встановлення страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди – є безпідставними, не відповідають обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягненні на користь позивача витрат на поховання не відповідає обставинам справи, а рішення ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права.

Щодо вимог про стягнення пені та виплат, передбачених ст 625 ЦК України
Відповідно до ст. 36.2 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. 
Заява про страхове відшкодування була подана 14.11.2023. Постанова про закриття кримінального провадження (дорожньо-транспортна пригода розглядалась в кримінальній справі) була винесена слідчим 28.06.2024, направлена відповідачу та отримана останнім 27.07.2024 (а.с.43). Таким чином, позивач правомірно вважає, що кінцевим терміном для прийняття страховиком рішення було 24.10.2024. 
Відповідно до ст. 36.5 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування таких виплат є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересів, який полягає у відшкодування матеріальних страт кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Позов було подано 26.11.2024. Позивачем наведено розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за 32 дні. За період із 25.10.2024 по 25.11.2024 пеня за прострочення виплати страхового відшкодування становить 761,53 грн; інфляційні втрати за прострочення виплати страхового відшкодування – 603,00 грн; три відсотки річних – 87,87 грн. і відповідачем такий розрахунок не спростовано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, через невідповідність висновків суду обставинам справи та не правильне застосування норм матеріального права слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3,б4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги – стягнути із ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь позивача загалом 34952.40 грн, з яких:  
33500,00 грн – страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання;
761,53 грн – пені за порушення строків виплати страхового відшкодування;
603,00 грн – інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України
87,87 грн – три проценти річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу 

У позовній заяві позивач просив стягнути витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 21000 грн. У апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з апеляційним оскарженням судового рішення, очікує понести такі витрати в сумі 9000 грн. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
       Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
       Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
       Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
       У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.
       Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
       Отже, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
       Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2023 року позивач уклав Договір про надання професійної правничої допомоги із Адвокатським об`єднанням «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» (а.с.38). Детальний опис робіт від 20.11.2024 містить наступний перелік наданих послуг: консультація Клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати від страхової компанії (1 год); досудове врегулювання (1,5 год); підготовчі дії, спрямовані на подання позовної в суд (1,5 год); підготовка та подання позовної заяви в суд (2 год); судовий розгляд справи (подання заяв та клопотань до суду) (1 год). а всього – 7 год (21000 грн). (а.с.41). 
У відзиві на позовну заяву відповідач вважав визначену суму неспівмірною складності справи та такою, що не відповідає критерію реальності та розумності. 
Детальний опис робіт від 06.03.2025, який додано до апеляційної скарги, крім тих послу, які були зазначені у описі робіт, поданому до позовної заяви, містить наступний перелік наданих послуг: підготовка та подання апеляційної скарги, судовий розгляд справи – 3 год (9000 грн). (а.с.125). 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
-          не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
-          при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
-          суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір – обґрунтованим.
       Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, ціною позову, обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі та врахувавши, що Адвокатське об`єднання спеціалізується на наданні правничої допомоги при ДТП, проаналізувавши обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5000 гривень витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 3000 гривень витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Щодо стягнення судового судового збору

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»).
За вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути на користь держави 1073,60 гривні судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 1610,40 гривні судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив :
               
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чабан Ірина Володимирівна – задовольнити частково.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, код ЄДРПОУ 39433769) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 ) 34952,40 гривні, з яких: 
33500,00 гривень – страхового відшкодування витрат на поховання;
761,53 гривню – пені за порушення строків виплати страхового відшкодування;
603,00 гривні – інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України
87,87 гривень – три проценти річних, передбачених ст. 625 ЦК України.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 5000 гривень витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 3000 гривень витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь держави 1073,60 гривні судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 1610,40 гривні судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, за такими реквізитами (стягувач Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ: 26255795; Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; призначення платежу – *;101; НОМЕР_4 – судовий збір, стягнутий з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», код ЄДРПОУ 39433769, на користь держави, за рішенням у справі № 303/9471/24.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року. 

Головуюча:        

Судді: