ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 р. 	Справа № 520/24649/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 19.03.25  по справі № 520/24649/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (далі по тексту – ЦВЛК, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо не розгляду заяви (скарги) позивача про перегляд довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024 у встановленому підпунктами 2.3.3 та 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України порядку;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути заяву позивача про перегляд постанови у формі довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024, прийняти відповідну постанову для чого провести обстеження стану його здоров`я на предмет визначення ступеню його придатності до військової служби у порядку, встановленому Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402;
- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправний характер бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові ЦВЛК здійснити перегляд довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024 про визнання позивача придатним до військової служби, оскільки під час здійснення медичного огляду ОСОБА_1 були відсутні фахівці, передбачені наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14.08.2008 № 402 (далі – Положення № 402), що має наслідком визнання результатів такого медичного огляду недійсними та їх скасування.
Пояснив, що у складі ВЛК в/ч НОМЕР_1 були відсутні, зокрема, стоматолог, внаслідок чого не надано будь-якої оцінки відсутності у ОСОБА_1 зубів, що у розумінні Положення № 402 робить його обмежено придатним до військової служби, а у сукупності із іншими хворобами – не придатним.
Також, через непроходження огляду кардіолога не було враховано, що у позивача є серцево-судинна недостатність, а відсутність гастроентеролога та проктолога призвела до повного ігнорування наявність грижі стравохідного відділу, закрепів та геморою, який, за відсутності регулярного дієтичного харчування, знаходиться у стані постійного запалення та випадіння, що в силу статті 52 Положення № 402 свідчить про непридатність ОСОБА_1 до військової служби.
З посиланням на підпункт 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 наполягав, що саме ЦВЛК уповноважена здійснювати перевірку якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, а також розгляд заяв, пропозицій та скарг, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перегляд постанови у формі довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі № 520/24649/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (вул. Госпітальна, буд. 16, м. Київ, 01001, ЄДРПОУ 08356179) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо не розгляду заяви (скарги) ОСОБА_1 про перегляд довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024 у встановленому підпунктами 2.3.3 та 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України порядку.
Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (ЄДРПОУ 08356179).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі № 520/24649/24 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким в адміністративному позові ОСОБА_1 – відмовити.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для його скасування.
З посиланням на положення Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі по тексту – Закон № 393/96-ВР) наполягав, що звернення адвоката позивача – Валерія Нікітіна, адресоване ЦВЛК відповідає терміну «заява» у тлумаченні, наведеному в статті 3 Закону № 393/96-ВР. Разом з цим, Положенням № 402 не передбачено обов`язку ЦВЛК переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять належних доказів, про порушення військово-лікарської експертизи.
Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що в силу Положення № 402, перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛК, яке підлягає реалізації лише за наявності певних обставин, яких в свою чергу, позивачем наведено не було. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (в частині задоволення позову), доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що з січня 2023 року ОСОБА_1 проходить військову службу у ЗС України і на цей час знаходиться у штаті в/ч НОМЕР_3 на посаді командира взводу.
Командування в/ч НОМЕР_3 у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я позивача за поданням начальника медичної служби направило його до військово-лікарській комісії (ВЛК) для визначення ступеню придатності до військової служби.
02-03.05.2024 позивач проходив медичний огляд у ВЛК в/ч НОМЕР_1 і був визнаний придатним до військової служби, що оформлено у вигляді довідки від 03.05.2024 № 1995, копія якої додана до позову.
З висновком ВЛК в/ч НОМЕР_1 позивач не згоден у повному обсязі, тому що склад ВЛК був не повним, були відсутні фахівці, що передбачені Положенням № 402 і за профілем яких у ОСОБА_1 є хронічні захворювання в стадії загострення.
Так, у складі ВЛК в/ч НОМЕР_1 були відсутні:
- стоматолог, внаслідок чого не було встановлено, що у позивача повністю відсутні зуби на верхній щелепі та частково на нижній, що підтверджується довідкою від 08.05.2024, яка додана до позову. Це згідно зі ст. 49 Положення № 402 є підставою для визнання позивача у воєнний час обмежено придатним до військової служби, а в сукупності з іншими хворобами - не придатним. В листі за результатами медичного обстеження спеціалістів ВЛК в/ч НОМЕР_1 , які проводили обстеження 02-03.05.2024, в пункті «стоматолог» записи відсутні, що підтверджується витягом із медичної документації, копія якого додана до позову;
- кардіолог, внаслідок чого не було враховано наявність у позивача серцево-судинної недостатності, на симптоми якої позивач при обстеженні вказав лікарю ВЛК, але останній це проігнорував і обстеження не проводив. В довідці ВЛК вказано, що у позивача гіпертонія І стадії 2 ступеню, в той час коли лікар МОЗ України кардіолог кандидат медичних наук ОСОБА_2 , при обстеженні ОСОБА_1 за місцем служби 19.03.2024 визначила наявність гіпертонії II стадії, що підтверджується консультативним висновком, який додано до позову, та тахікардії і рекомендували виконати холтеровське дослідження. Але обстеження кардіологом ВЛК в/ч НОМЕР_1 не було виконано;
- гастроентеролог та проктолог, внаслідок чого не було виконано обстеження та без нього помилково встановлений стан гастроезофагеальної хвороби, рефлекс - езофагіту, хронічного гастродуоденіту, хронічного панкреатиту та аксіальної кили ПОД (4 см). Вказано, що всі вони у стадії ремісії, хоча позивач зазначає, що при відсутності регулярного дієтичного харчування, при стресах, які він отримував при знаходженні на передовій, ці всі хвороби знаходяться в стадії загострення, що робить його обмежено придатним за ст. 52 Положення № 402.
Також, внаслідок не обстеження ОСОБА_1 гастроентерологом залишилась непоміченою ВЛК наявність грижі стравохідного відділу, закрепів та геморою, який при відсутності регулярного дієтичного харчування знаходиться у стані постійного запалення та випадіння, що також робить позивача обмежено придатним за ст. 52 Положення № 402.
ВЛК в/ч НОМЕР_1 також проігнорувала наявність у ОСОБА_1 гепатиту С, який наразі загрожує його життю та потребує невідкладного лікування.
Таким чином, ВЛК в/ч НОМЕР_1 при проведені обстеження ОСОБА_1 не застосувала потрібні процедури дослідження та не взяла до уваги висновки спеціалістів, на які посилався позивач.
Лікарі ВЛК в/ч НОМЕР_1 , що оглядали позивача, не є фахівцями зі стоматології, гастроентерології, проктології та кардіології й тому висновок цієї ВЛК про його придатність до військової служби є необґрунтованим, оскільки ВЛК в/ч НОМЕР_1 не укомплектована фахівцями, які мали приймати участь в її роботі згідно з Положенням № 402 .
Довідку ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 03.05.2024 № 1995 ОСОБА_1 оскаржив у ЦВЛК, до якої звернувся з проханням провести медичне обстеження відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
На своє звернення позивач отримав від ЦВЛК лист № 598/9/14195 від 24.06.2024, в якому позивачу запропоновано звернутися у встановленому порядку до командування військової частини, де він проходить службу, з метою направлення його на лікування до закладів охорони здоров`я, а у разі незгоди з даним рішенням - звернутись до суду, тобто ЦВЛК розглянула скаргу позивача у порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР.
Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність ЦВЛК щодо не розгляду заяви (скарги) ОСОБА_1 про перегляд довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024 у встановленому підпунктами 2.3.3 та 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 порядку, суд першої інстанції з їх обґрунтованості, оскільки всупереч вимог Положення № 402, ЦВЛК відмовилась переглядати висновок ВЛК в/ч НОМЕР_1 .
Суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України провести обстеження стану здоров`я позивача на предмет визначення ступеню його придатності до військової служби відповідно Положення № 402, судом зазначено, що оскільки відповідачем не було здійснено належного розгляду скарги позивача про перегляд довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024, така вимога є передчасною, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення переглядається в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII (далі - Закон № 2801-XII) визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерством оборони України 14 серпня 2008 року затверджено Положення № 402.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення № 402 Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 2.1 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до абзаців 1-5 пункту 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Пунктом 2.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Як передбачено підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Відповідно до підпункту 2.4.5 пункту 2.4 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. (підпункт 2.4.6. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (підпункт 2.4.10. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що правом на перегляд ВЛК регіонів наділена безпосередньо ЦВЛК.
Пунктами 3.1 - 3.4 розділу І Положення № 402 передбачено, що вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення визначено Законом № 393/96-ВР.
Згідно із частиною 1 статті 19 № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Положеннями статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.03.2025 по справі № 460/21284/23, істотною умовою відповіді є її належне обґрунтування й вирішення порушених у зверненні питань, із урахуванням суті відповідного звернення й на підставі його ґрунтовного й усебічного вивчення.
Колегія суддів підкреслює, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку зі сторони адресата, позаяк, окрім своєчасності надання відповіді, не менш істотним є її належне обґрунтування та вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення та на підставі його ґрунтовного і всебічного вивчення).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2025 року по справі № 460/21284/23.
Сторонами не спростовується, що звертаючись до відповідача зі скаргою про перегляд довідки ВЛК в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024, ОСОБА_1 , серед іншого, повідомляв, що безпосередньо під час здійснення його медичного огляду були відсутні стоматолог, гастроентеролог та проктолог, а також надав відповідний лист за результатами медичного обстеження, у якому відсутні підписи перелічених фахівців.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Водночас, дослідивши наявний в матеріалах справи лист ЦВЛК від 24.06.2024 № 598/9/14/95, наданий у відповідь на звернення позивача, колегією суддів встановлено, що будь-якої оцінки наведеним позивачем обставинам відсутності під час медичного огляду ОСОБА_1 відповідних фахівців, вказаний лист не містить.
В свою чергу, обмежившись лише формальним твердженням про відсутність підстав для перегляду та скасування довідки ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 03.05.2024 та порекомендувавши у разі незгоди з цим рішенням звернутись до суду, відповідач відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 у перегляді довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024, що не може вважатись обґрунтованим.
Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що в силу Положення № 402, перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛК, яке підлягає реалізації лише за наявності певних обставин.
Разом з цим, відмова суб`єкта владних повноважень у вчиненні певних дій повинна бути належним чином вмотивованою, з наведенням відповідних обґрунтувань такої відмови, що не мало місця  у спірних правовідносинах.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що позивачем не дотримано порядок звернення до ЦВЛК та подано скаргу у порядку Закону № 393/96-ВР за їх безпідставністю, позаяк Положенням № 402 чітко передбачено, що вимоги до звернення військовослужбовців, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, які позивачем було дотримано, а також обов`язки ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем без надання належної оцінки викладеним у спірній заяві доводам, а також за відсутності відповідного мотивування. При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно відповідачу.
Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені Положенням № 402.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладене, оскільки ЦВЛК за результатами отриманої від позивача заяви (скарги) про перегляд довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024 у встановленому підпунктами 2.3.3 та 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 порядку належним чином вмотивоване рішення не приймалось, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку має місце протиправна бездіяльність ЦВЛК щодо не прийняття рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 .
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо розгляду заяви позивача неналежним чином, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту шляхом зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 № 1995 від 03.05.2024.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі № 520/24649/24 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко