Справа № 338/200/25 
Провадження № 22-ц/4808/828/25 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» на заочне рішення Богородчанського районного суду від 01 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Битківського Л.М. у селищі Богородчани, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ТОВ «КЛТ Кредит» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №3946 від 23.01.2024 в розмірі 50625,00 грн., яка складається з: 5000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 45625,00 грн. заборгованості за процентами, нарахованими за період з 23.01.2024 по 22.01.2025 відповідно до п. 1.2 Кредитного договору та Графіку платежів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 23 січня 2024 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем Кредитного договору №3946 позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн. строком на 365 днів (до 22 січня 2025 року) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АБ «Укргазбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://kItcredit.com.ua/ та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. І підписання такого Договору є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Кредитні кошти були перераховані на платіжну картку відповідача 23 січня 2024 року, емітовану АБ «Укргазбанк», що підтверджено доданим чеком.
Однак відповідач в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, зобов`язання за цим договором не виконав.
Станом на 05 лютого 2025 року його заборгованість за кредитним договором становить 50625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 45625,00 - заборгованість за процентами, нарахованими за період з 23 січня 2024 року по 22 січня 2025 року відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів.
Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору та 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 01 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованість за Кредитним договором №3946 від 23 січня 2024 року станом на 05 лютого 2025 року в розмірі 23900 гривень (5000 гривень - заборгованість за кредитом, 18900 гривень - заборгованість за нарахованими процентами), 1143,61 гривень сплаченого судового збору та 4720,98 гривень витрат на правову допомогу. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, зменшення судових витрат, ТОВ «КЛТ Кредит» подало апеляційну скаргу. Вважає, що рішення в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач ознайомився з його умовами і реалізував своє право на власний розсуд. Будь-які зміни умов до Кредитного договору №3946 від 23 січня 2024 року не вносилися.
Тому апелянт вважає зменшення судом першої інстанції нарахованих відсотків за договором неправомірним.
Вказує, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на цю дату.
При цьому, денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).
А зміни до кредитного договору, укладеного з відповідачем, не вносилися. Тому правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає.
Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Також вважає неправомірним зменшення судом стягнутих витрат на правничу допомогу і судового збору. Вказує, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують такі витрати позивача, і такі є співмірними зі складністю справи. А відповідачем не обґрунтовано зменшення таких витрат.
Просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 15000,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50625,00 грн., тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.01.2024 між ТОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №3946 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 150332 (а.с. 22-29).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитор зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені Договором.
Мета отримання кредиту - на споживчі цілі (п. 1.2 Кредитного договору).
Процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (п. 1.3 Кредитного договору).
Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів (п. 1.4 Кредитного договору).
Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua) або іншим способом (п. 1.8 Кредитного договору).
Згідно Додатку №1 до Кредитного договору - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за період з 23.01.2024 по 22.01.2025 сума платежу за розрахунковий період складе 50625,00 грн., в тому числі проценти за користування кредитом складуть 45625,00 грн.; реальна річна процентна ставка - 163466,77% (а.с. 30-31).
Відповідно до додатків №2 та №3 до Кредитного договору позичальник ОСОБА_1 надав контакти для зв`язку та згоду на обробку персональних даних (а.с. 32-33).
Також позивачем надано Витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://kItcredit.com.ua щодо хронології дій при укладенні Кредитного договору №3946 від 23.01.2024 (а.с. 45), Анкети-заяви на кредит №39577 від 23.01.2024 (а.с. 46-47), згідно яких позичальник ОСОБА_1 надав свої анкетні дані (тел. НОМЕР_2 , платіжна картка НОМЕР_1), висловив бажання отримання кредиту та узгодив його умови, Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» (а.с. 48-56).
На підтвердження отриманої відповідачем суми кредиту позивачем надано копію квитанції про перерахування коштів за Договором №3946 від 23.01.2024 на умовах фінансового кредиту через платіжний сервіс FONDY на суму 5000,00 грн. на карту № НОМЕР_1 (а.с. 34).
Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку заборгованості відповідач тіло кредиту і відсотки не сплачував; станом на 04.02.2025 його заборгованість становить 50625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 45625,00 - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 35-44).
На виконання ухвали суду АБ «Укргазбанк» 19.03.2025 направило на адресу суду матеріали щодо платіжної картки № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_2 ). Встановлено, що на підставі Заяви-договору №2023/І_С/017-000384 від 20.02.2023 ОСОБА_1 АБ «Укргазбанк» емітована картка № НОМЕР_4 , на яку 23.01.2024 було зараховано кошти в сумі 5000,00 грн. (а.с. 112-121).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт укладення вищевказаного договору та отримання кредитних коштів у сумі 5000 грн. відповідно до умов договору. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими кредитними коштами, спростування наданого розрахунку заборгованості. А тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 5000 грн. підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що вказані кредитні кошти відповідач отримав та не повернув позивачу у вказані в договорі строки. Однак щодо стягнення відсотків, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 1.3 щодо встановлення денної процентної ставки у 2,5% у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд розрахував заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%, що становить 18900,00 грн. за період з 23 січня 2024 року (дату видачі кредиту) по 04 лютого 2025 року включно (378 днів). Що стосується судового збору і витрат на правову допомогу, суд розрахував такі пропорційно розміру задоволених позовних вимог і критеріїв реальності, розумності і співмірності зі складністю справи.
Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до змісту статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, наданими доказами підтверджується і відповідачем не спростовано укладення вказаного кредитного договору та щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Доводи апелянта стосуються стягнення простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом.
Що стосується вимоги про стягнення 45625,00 грн. заборгованості за процентами, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору №3946 від 23.01.2024 строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів.
Згідно наданого позивачем детального розрахунку заборгованості відповідачу нараховано прострочену заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом за період з 23.01.2024 по 22.01.2025 року (а.с. 35-44), тобто в межах строку дії договору.
Тому суд першої інстанції помилково вважав за можливе нарахування відсотків по 04.02.2025 (378 днів), що суперечить умовам кредитного договору, позовним вимогам та законодавству щодо нарахування відсотків за користування кредиту в межах строку дії договору.
Крім того, судом встановлено, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% .
Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 23 січня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, договір є споживчим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Відтак, доводи представника позивача про те, що такі зміни не стосуються укладеного з відповідачем у цій справі Кредитного договору №3946 від 23.01.2024 без внесення до нього змін, є безпідставними.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, умова укладеного між сторонами Кредитного договору, передбачена п. 1.3 Договору щодо встановлення денної процентної ставки 2,5% від суми кредиту у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.
Однак, згідно п. 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) - 2,5%; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) - 1,5%.
Отже, на підставі ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Закон України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Кредитний договір було укладено 23 січня 2024 року, тобто після 31 дня з дня набрання вказаним вище Законом чинності.
Відтак, в першому періоді - 90 днів - з 23 січня по 21 квітня 2024 береться відсоткова ставка 2,5%: 5000 : 100 х 2,5 х 90 днів = 11250,00 грн.
У другому періоді - з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року береться відсоткова ставка 1,5% : 5000 : 100 х 1,5 х 120 днів = 9000,00 грн.
У третьому періоді - з 20 серпня 2024 року по 22 січня 2025 року береться відсоткова ставка 1,0%: 5000 : 100 х 1,0 х 156 днів = 7800,00 грн.
Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку Кредитного договору №3946 від 23.01.2024 станом на 22.01.2025 року становить 28050,00 грн.
Суд першої інстанції не врахував поетапного зменшення розміру денної процентної ставки, внаслідок чого наведений судом першої інстанції розрахунок заборгованості, виходячи із максимальної денної процентної ставки 1% за весь період кредитування, є неправильним, оскільки виконаний з порушенням норм матеріального права.
Водночас колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом визначаються сторонами, а тому у спірних правовідносинах денна процентна ставка протягом всього періоду кредитування повинна становити 2,5%, та відповідає принципу свободи договору, оскільки всі умови договору повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Тому апеляційна скарга є частково підставною.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, заочне рішення Богородчанського районного суду від 01 квітня 2025 року слід змінити в частині стягнення відсотків за користування кредитом і, відповідно, загальної суми заборгованості, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованість за Кредитним договором №3946 від 23.01.2024 в сумі 33050,00 грн., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 28050,00 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Також згідно вимог ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1581,44 грн. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції, та 2965,20 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
У позовній заяві представник позивача - адвокат Руденко К.В. просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 10000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат надав суду: копію Договору про надання юридичних послуг №16/09/2024 від 16.09.2024 (а.с. 72-75); копію Довіреності від 17.09.2024 на представлення інтересів ТОВ «КЛТ Кредит» адвокатом Руденком К.В. (а.с. 76-77); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденко К.В. (а.с. 78); копію Акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 06.01.2025 (а.с. 79); Витяг з Реєстру №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 06.01.2025 (а.с. 80); копію платіжної інструкції №8 переказу коштів від 07.01.2025 на суму 140000,00 грн. (а.с. 81).
Як зазначено в Договорі, Витягу з Реєстру №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 06.01.2025, адвокатом Руденком К.В. під час розгляду справи в суді першої інстанції надавалися такі послуги клієнту: підготовка позовної заяви, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику - 10000,00 грн. Всього складених позовних заяв 14 шт. на загальну суму 140000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Руденко К.В. просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КЛТ Кредит» витрати на оплату правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат надав суду: копію Договору про надання юридичних послуг №16/09/2024 від 16.09.2024 (а.с. 143-144); копію Довіреності від 17.09.2024 на представлення інтересів ТОВ «КЛТ Кредит» адвокатом Руденком К.В. (а.с. 145); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденко К.В. (а.с. 146); копію Акту приймання-передачі наданих послуг №14 від 04.04.2025 (а.с. 149); копію платіжної інструкції №287 переказу коштів від 04.04.2025 на суму 15000,00 грн. (а.с. 148).
З урахуванням обсягу доказів, наявності однотипності справ та сталої судової практики, складання позовної заяви та клопотання про витребування доказів, апеляційної скарги не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що підтверджується копією Акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 06.01.2025 (а.с. 79), Витягу з Реєстру №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 06.01.2025 (а.с. 80), тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
Також суд враховує часткове задоволення вимог позову, складність справи про стягнення кредитної заборгованості, її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, матеріальний стан сторін та інші обставини, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат. Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 4720,98 грн. І вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000,00 грн.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, то судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» задовольнити частково.
Заочне рішення Богородчанського районного суду від 01 квітня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» (ідентифікаційний код 40076206, юридична адреса: м. Київ, площа Солом`янська, будинок 2, прим. 04, 03035) заборгованість за Кредитним договором №3946 від 23.01.2024 в сумі 33050 (тридцять три тисячі п`ятдесят) грн. 00 коп., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 28050,00 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; а також стягнути 1581 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят одну) грн. 44 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції та 4720 (чотири тисячі сімсот двадцять) грн. 98 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції. В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» (ідентифікаційний код 40076206, юридична адреса: м. Київ, площа Солом`янська, будинок 2, прим. 04, 03035) 2965 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 липня 2025 року.