П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8427/24	

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,
повний текст судового рішення
складено 17.04.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН» до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН» (надалі – позивач) звернулася до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач, Укртрансбезпека), в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ057306 від 11.04.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач не є перевізником, а тому не підпадає під дію ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також, позивач зазначив, що перевірка була проведена протиправно та поза межами строків встановленого у направленні строку, оскільки направлення на рейдову перевірку №001653 від 28.02.2024 року, видане в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області, яким було визначено графік проведення перевірки з 26.02.2024 року до 03.03.2024 року, а дата складання акту №АР015557 - 13.03.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , транспортний засіб MAN р/н НОМЕР_2 належить ТОВ «ФК» Алькор».
13.03.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів транспортного засобу MAN р/н НОМЕР_2 .
Під час проведення перевірки було виявлено порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону, а саме відсутність на момент перевірки ТТН встановленої форми, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.03.2024 року №АР015557.
Згідно вказаного акту, водієм транспортного засобу MAN р/н НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , т.з. належить ТОВ «ФК» Алькор».
На підставі вказаного акту було прийнято оскаржувану постанову №ПШ057306 від 11.04.2024 року, якою до ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН» застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачене абз.3 ч.1 ст.60 закону України «Про автомобільний транспорт».
Тобто, згідно оскаржуваної постанови автомобільним перевізником є ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН». 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок, що ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН» не є автомобільним перевізником при наданні послуг з перевезення вантажів, а виступає у даних правовідносинах власником (користувачем) транспортного засобу, а отже не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої ч.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до частини 1 ст.128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Пунктом 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567) визначено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР);
- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
- оснащення таксі справним таксометром;
- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; - додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до абз.2 п.15 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року №137 (далі - Порядок №137) під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17 зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності для автомобільного перевізника інших документів, передбачених законодавством.
Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до частини 3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код 8 платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій 3 України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Отже, відсутність у водія під час перевезення вантажів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.
Таким чином, діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Приписами п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997 року (далі – Правила №363), визначено:
Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до п.11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Таким чином, у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку 7.
У контексті даних спірних правовідносин слід звернути увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023 року у справі №560/514/22. Так, колегія суддів погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст.ст.33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»), а не власник/користувач транспортного засобу. Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.
Так, як зазначено вище, та не заперечується сторонами, позивача було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, надання послуг з перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону, передбачене абз.3 ч.1 ст.60 закону України «Про автомобільний транспорт», а саме за відсутність на момент перевірки ТТН встановленої форми, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Однак, як вбачається з акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.03.2024 року №АР015557, позивача не зазначено в акті ні як власником, ні як перевізником.
Крім цього, з наданих сторонами документів, а саме з договору фінансового лізингу №Л-23/356/1 від 22.12.2023 року та Специфікації об`єкту лізингу №1 до вказаного договору вбачається, що ТОВ «ФК «Алькор» (лізингодавець) передає транспортний засіб MAN р/н НОМЕР_2 товариству з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН».
Факт передачі вказаного транспортного засобу підтверджується актом прийому-передачі №1 від 29.12.2023 року та додатковою угодою №2 від 17.02.2024 року.
В подальшому згідно договору оренди транспортних засобів №108 та додатковій угоді №5 від 01.01.2024 року ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН» передало в оренду транспортний засіб MAN р/н НОМЕР_2 в оренду ТОВ «Миколаївбудмеханізація».
На підтвердження факту передачі вказаного транспортного засобу надано акт приймання-передачі транспортного засобу від 01.01.2024 року.
Тобто, останнім користувачем та на момент здійснення рейдової перевірки автомобільним перевізником було ТОВ «Миколаївбудмеханізація».
Також, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.03.2024 року №АР015557 водієм було надано пояснення, що він є працівником ТОВ «Миколаївбудмеханізація», яка і є автомобільним перевізником.
За таких обставин, можна зробити висновок, що відповідачем було застосовано адміністративно-господарську відповідальність не до перевізника, як це передбачено ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даних спірних правовідносинах ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН» не є автомобільним перевізником з надання послуг з перевезення вантажів, а виступає як лізингоодержувач транспортного засобу, а тому не може бути суб`єктом відповідальності у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення норм якого передбачена абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону.
Отже, враховуючи все наведене, можна зробити висновок, що послуги із перевезення вантажу під час здійснення рейдової перевірки 13.03.2024 року на транспортному засобі MAN р/н НОМЕР_2 надавало саме ТОВ «Миколаївбудмеханізація», а не ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ПРОМСТАН», а тому відповідачем безпідставно та протиправно було притягнуто останього до відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова від 11.04.2024 року №ПШ057306 про застосування адміністративно-господарського штрафу скасуванню.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька