Номер провадження: 22-ц/813/271/25 
Справа № 522/9086/15-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва Акціонерне товариство «Сенс Банк») на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
30 квітня 2015 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за яким просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту №2007/686-Ф03.9/201 від 19 липня 2007 року в сумі 275 208,82 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення по справі.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №2006/13-2.06/406 (далі - кредитний договір, т.с.1, а.с.15-19), за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 207 665,20 дол. США у тимчасове користування зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 25 квітня 2021 року. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, кредит надано, водночас ОСОБА_1 не виконала умови цього договору, не здійснювала щомісячне часткове погашення кредиту, не сплачувала відсотки за користування ним, тобто - порушено строки повернення кредиту та сплати процентів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено з позивачем договір поруки №07-15/451 (далі – договір поруки, т.с.1, а.с.11-12), за умовами якого відповідачі зобов`язалися солідарно відповідати за виконання позичальником ( ОСОБА_1 ) зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за вказаними договорами, позивач просив суд стягнути з них на його користь заборгованість в сумі 275 208.82 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення по справі. Правовою підставою своїх вимог позивач вказав ст.ст.509, 525, 526, 543, 553-555, 612, 1048-1050 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2022 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» проситься скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1)право власності банку на спірний будинок (предмет іпотеки) оспорюється, є невизначеність у правах і обов`язків сторін, зазначене не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі та можливість розгляду справи по суті, виходячи з активних дій ОСОБА_1 ;
2)очевидно, що виникають питання стосовно суперечності дій позивача, який не погодився з застосування кредитором позасудового способу врегулювання спору, спроби ОСОБА_1 повернути у свою власність предмет іпотеки, а після цього мати рішення про відмову у позовних вимогах банку у стягненні заборгованості.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивуванні в частині позовних вимог АТ «Альфа-Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Фактичні обставини справи.
На підставі матеріалів справи встановлено, що 26 квітня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 14.06.2010 року) та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №2007/686-Ф03.9/201, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_1 кредит у сумі 198 000 доларів США зі сплатою 12.5 процентів річних (п.1.1. кредитного договору).
Кінцевий термін погашення заборгованості був визначений: 25.04.2016 року (п.1.1.2. кредитного договору).
26 квітня 2006 року між позивачем та відповідачами було підписано договір поруки №07-15/451 (далі – договір поруки, т.с.1, а.с.11-12), за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, та у випадках, передбачених кредитним договором.
03 лютого 2009 року позивачем було направлено ОСОБА_1 лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 3300,00 доларів США – прострочена заборгованість за кредитом, 3708,70 – прострочена заборгованість за нарахованими процентами – в термін до 28 лютого 2009 року (т.с.1, а.с.28).
26 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було підписано додаткову угоду №1 до кредитного договору (т.с.1, а.с. 20-21), якою сторони зокрема визначили розмір заборгованості у сумі 207 665,20 доларів США, а термін повернення кредитних коштів – до 25.04.2021 року (пункт 1 додаткової угоди).
26 травня 2010 року позивачем було складено вимогу до ОСОБА_2 про сплату суми кредиту у розмірі непогашеного залишку, що становить 1526,46 доларів США, відсотки за фактичне користування кредитом, що становить 12059,55 доларів США, усього на суму 13 586,01 доларів США (т.с.1, а.с.32-33).
26 травня 2010 року позивачем було складено вимогу до ОСОБА_1 щодо оплати простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі: 1526.46 доларів США (по кредиту), 12059.55 доларів США (по відсоткам), нараховану пеню 16248.97 гривень (т.с.1, а.с.36-37).
10 червня 2010 року позивачем було складено вимогу до ОСОБА_2 аналогічну за змістом вимогу про сплату суми кредиту у розмірі непогашеного залишку, що становить 1526,46 доларів США, відсотки за фактичне користування кредитом, що становить 12059,55 доларів США, усього на суму 13 586,01 доларів США (т.с.1, а.с.30-31).
10 червня 2010 року позивачем було складено вимогу до ОСОБА_1 щодо оплати простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі: 1526.46 доларів США (по кредиту), 12059.55 доларів США (по відсоткам), нараховану пеню 16248.97 гривень (т.с.1, а.с.34-35).
12 липня 2010 року позивачем та ОСОБА_1 було підписано додаткову угоду №3 (т.с.1, а.с.22-23) про внесення змін до договору кредиту, яким сторони підтвердили, що станом на дату укладання цієї додаткової угоди розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем складає 156 391,66 доларів США, розмір заборгованості за нарахованими процентами складає 15 769,51 доларів США.
12 липня 2010 року між позивачем та відповідачами було підписано додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки, якою сторони зокрема підтвердили, що залишок заборгованості за кредитним договором складає станом на дату підписання цієї угоди 156 391,66 доларів США, розмір заборгованості за нарахованими процентами складає 15 769,51 доларів США.
21 лютого 2012 року позивачем було направлено відповідачам повідомлення про погашення заборгованості за договором кредиту, яка складається з: заборгованості за кредитом – 145 788.86 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом – 1- 602.80 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за використання кредиту – 14385.35 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами за використання кредиту – 24218.36 доларів США (т.с.1, а.с.38-39).
Вказані повідомлення про погашення заборгованості були отримані відповідачами 06.03.2012 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (т.с.1, а.с.41).
17 березня 2014 року позивачем було складено повідомлення про погашення заборгованості за договором кредиту з вимогою до відповідачів терміново погасити заборгованість перед позивачем у сумі 229 063.55 доларів США (т.с.1, а.с.42-43).
Надані позивачем рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу не містять даних про отримання поштових відправлень відповідачами (т.с.1, а.с.45).
04 липня 2014 року позивачем було складено повторні повідомлення про погашення заборгованості за договором кредиту з вимогою до відповідачів терміново погасити заборгованість перед позивачем у сумі 229 063.55 доларів США.
Надане позивачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу містить інформацію про одержувача листа – ПП «Діамант 2002» та не містить даних про отримання поштових відправлень цим адресатом або відповідачами (т.с.1, а.с.48).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо позовних вимог до  ОСОБА_2 як поручителя.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до п.5.2. договору поруки, вказаний договір набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою.
Згідно з частиною 4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору та договору поруки, додаткових угод до них, пред`явлення вимог про дострокове погашення заборгованості та звернення позивача до суду) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких (крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право) полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору, і їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.
Вказана правова позиція наведена у Постановах ВС (КЦС) від 25.03.2020 №199/2726/16-ц, від 31.01.2020 № 409/6060/12, від 05.02.2020 №2-2696/11, від 19.12.2019 №341/2380/14-ц.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 ст.1050 ЦК України).
Вказана правова позиція наведена у Постановах ВС (КЦС) від 25.03.2020 №199/2726/16-ц, від 31.01.2020 №409/6060/12, від 05.02.2020 №2-2696/11, від 19.12.2019 -№ 341/2380/14-ц.
Згідно з п.6 Додаткової угоди від 12.07.2010 року №4 до кредитного договору, позивач та ОСОБА_1 погодили, що у разі порушення позичальником строків оплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора.
Враховуючи це, направивши відповідачам повідомлення про дострокове погашення заборгованості за договором кредиту від 21.02.2012, позивач змінив строк виконання зобов`язання з погашення заборгованості за кредитним договором, а позичальник - ОСОБА_1 - мала здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання вказаного повідомлення позивача, яке мало місце 06 березня 2012 року, тобто до 04 квітня 2012 року.
За умовами договору поруки ОСОБА_2 є солідарним боржником разом з ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язань перед позивачем за кредитним договором (п.1.1. договору поруки).
Враховуючи наведене та з огляду на вказані правові позиції Верховного Суду, позивач мав право пред`явити позов до ОСОБА_2 як поручителя протягом шести місяців з дати виникнення в неї зобов`язання за договором поруки, тобто - протягом шести місяців з 06 березня 2012 року, а саме – до 06 вересня 2012 року.
Натомість, позовна заява була подана до канцелярії суду 30.04.2015 року.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Вказана правова позиція наведена у Постанові КЦС ВС від 19.12.2019 №341/2380/14-ц.
При цьому, з огляду на положення другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору, договору поруки, додаткових угод до них, пред`явлення вимог про дострокове погашення заборгованості та звернення позивача до суду) можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки її зобов`язання як поручителя на момент звернення до суду були припиненими, а отже вимоги до неї не є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог АТ «Альфа-Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернув стягнення на іпотечне майно відповідача ОСОБА_1 як боржника за кредитним договором, та ринкова вартість цього майна на момент звернення стягнення перевищувала розмір позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором – то права позивача у спірних правовідносинах не порушені та відповідно не підлягають захисту судом.
Однак повністю з такими мотивами суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що позовна заява подана до канцелярії суду 30 квітня 2015 року.
16 квітня 2021 року на підставі іпотечного договору серія та номер 967 від 26.04.2006 року, посвідченого ПНОМНО Трофімець В.В. за позивачем було зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належав ОСОБА_1 як іпотекодавцю за вказаним іпотечним договором.
Вказані факти підтверджені Інформаціями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.12.2021 року №291068936 та №291067582 (т.3, а.с.249-250).
Також, 16 квітня 2021 року на підставі іпотечного договору серія та номер 967 від 26.04.2006 року, посвідченого ПНОМНО Трофімець В.В. за позивачем було зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 51101337500:52:022:0043, що раніше належала ОСОБА_1 як іпотекодавцю за вказаним іпотечним договором.
Вказані факти підтверджені Інформаціями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.01.2022 року №296634705 та від 17.12.2021 року №291069757 (т.4, а.с.46-48).
Таким чином, реалізація іпотечного майна відбулась під час розгляду даної цивільної справи по суті, майже через 6 років після звернення АТ «Альфа Банк» до суду із позовом про стягнення заборгованості.
Апеляційний суд звертає увагу, що подання позову про стягнення заборгованості фактично фіксує порушення кредитного зобов`язання на момент звернення із позовом до суду. Подальше часткове погашення заборгованості у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (врахування вартості майна) підлягала би оцінці під час виконавчого провадження рішення суду про стягнення заборгованості.
Крім того, колегія суддів враховує, що у провадженні судів перебуває цивільна справа №522/21040/21 за позовом ОСОБА_1 до «Сенс Банк», Державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова Ігоря Володимировича (Одеська обл., с. Фонтанка, вул. Степна, 4), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та поновлення права власності.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2023 року у справі №522/21040/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до «Сенс Банк», Державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова Ігоря Володимировича (Одеська обл., с. Фонтанка, вул. Степна, 4), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та поновлення права власності залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у справі №522/21040/21 апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , підтриману представником ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2023 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, за участю третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова Ігоря Володимировича від 22 квітня 2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57798016, про реєстрацію права власності на житловий будинок, домоволодіння загальною площею 400,3 кв.м, житловою площею 99,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2343816351101, за адресою: АДРЕСА_1 , за акціонерним товариством «Альфа-Банк» (після зміни назви акціонерне товариство «Сенс Банк). Припинено право власності АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви акціонерне товариство «Сенс Банк) (код ЄДРПОУ: 23494714) на житловий будинок, домоволодіння загальною площею 400,3 кв.м, житловою площею 99,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2343816351101, за адресою: АДРЕСА_1 . Поновлено право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, домоволодіння загальною площею 400,3 кв.м, житловою площею 99,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 14 травня 2025 року касаційну скаргу АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова Ігоря Володимировича про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно відмовлено. Справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
На даний момент справа перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не може погодитись з такими мотивами суду першої інстанції для відмови у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд зазначає, що частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2012 року позивачем було направлено відповідачам повідомлення про погашення заборгованості за договором кредиту, яка складається з: заборгованості за кредитом – 145 788,86 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом – 1602,80 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за використання кредиту – 14385,35 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами за використання кредиту – 24218,36 доларів США (т.с.1, а.с.38-39). Крім того банком зазначено, що у випадку невиконання вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у тридцятиденний строк з моменту одержання даної вимоги, Банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений вищевказаними іпотечними договорами та чинним законодавством України, в тому числі і законом України «Про іпотеки», а також застосовані інші передбачені чиним законодавством заходи для повного погашення заборгованості перед банком, в тому числі шляхом звернення до суду.
Також дана вимога має посилання на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що у сукупності вище описаними положеннями свідчить про те, що вона є достроковою вимогою про повернення кредиту.
Таким чином, 21 лютого 2012 року, направивши вимогу про дострокове повернення кредиту, банк використав право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
У разі пред`явлення банком до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Дана вимога отримана боржником 06 березня 2012 року.
Отже, після 21 лютого 2012 року позивач втратив право нараховувати передбачені договором проценти та пеню.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягав частковому задоволенню, а саме у сумі заборгованості за кредитом – 145 788,86 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом – 1602,80 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за використання кредиту – 14385,35 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами за використання кредиту – 24218,36 доларів США.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 подана заява про застосування позовної давності (т.1, а.с.200-202).
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).
Як вже встановлено судом апеляційної інстанції, що направивши досудову вимогу про погашення заборгованості, був змінений порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому строк кредитного договору закінчився 21 лютого 2012 року.
Дана вимога отримана боржником 06 березня 2012 року, кредитна заборгованість надалі не погашена.
Таким чином, з 06 березня 2012 року позивач дізнався про порушення свого права.
З матеріалів справи вбачається, що із позовною заявою банк звернувся 30 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, однак позивачем пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позовної заяви АТ «Альфа-Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») необхідно відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення необхідно змінити в частині мотивування щодо позовних вимог АТ «Альфа-Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва Акціонерне товариство «Сенс Банк») задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2022 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07 липня 2025 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               С.М. Сегеда