Справа № 128/1435/24
Провадження № 22-ц/801/1227/2025
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року	Справа № 128/1435/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О.,
з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Васильєвої Т. Ю. в залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позов обґрунтовано тим, що ще до 2000 року ОСОБА_1 разом із своїм на той час малолітнім сином ОСОБА_2 з дозволу представника тодішньої сільської ради – Іванівської сільської ради, не маючи де проживати, поселились у вільному будинку АДРЕСА_1 , який не мав господаря, та почала доглядати за будинком і прибудинковою територією. 
Жодних договорів оренди, найму, актів передачі-прийому будинку, чи інших письмових домовленостей між позивачкою та органом місцевого самоврядування не було. Більше того, між сторонами не обговорювалось те, що позивачка має право проживати лише протягом якогось конкретного терміну чи до настання якоїсь події, не обумовлювались будь-які взаємні права чи обов`язки. 
З того часу, ОСОБА_1 з сином і досі там проживає, веде господарство, саджає город, проводить необхідні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги за електроенергію та земельний податок, абсолютно відкрито володіє та користується вказаним будинком. 
Так, зокрема, у листі № 03-07/16 від 16 лютого 2024 року та довідці № 03-10/1/23 від 06 лютого 2024 року Яришівського старостинського округу Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області зазначається, що ОСОБА_1 та її син дійсно фактично без місця реєстрації проживають за адресою АДРЕСА_1 ; а також, що згідно записів погосподарських книг за 2016-2024 р. позивачка являється користувачем даного домогосподарства та що позивачкою сплачується земельний податок за вказаною адресою. 
Окрім того, зі змісту вищевказаного листа також вбачається, що відповідач не володіє інформацією про право власності на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на право власності не має, інші особи до сільської ради із правовстановлюючими документами не звертались. 
Також за позивачкою зареєстровано особовий рахунок № НОМЕР_1 на електроенергію за адресою АДРЕСА_1 , по сьогодні оплата за послуги з постачання електроенергії проводилась саме позивачкою та заборгованість станом на сьогодні відсутні. 
Факт відкритого безперервного добросовісного володіння позивачкою будинком та земельною ділянкою за вказаною адресою протягом понад більше 20 років можуть підтвердити сусіди. 
Оскільки позивачка користується житловим будинком відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, безперервно, так як володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності, тому звернувшись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач володіє вказаним майном з 2000 року та посилається на підставу заволодіння майном – дозвіл органу місцевого самоврядування на проживання в будинку, в якому на час такого дозволу ніхто не проживав.
Однак будь-яких дій до встановлення власника майна ОСОБА_1 не вживала, тоді як власником спірного житлового будинку в силу спадкування за законом на час заволодіння майном позивачкою, а саме станом на 2000 рік, як спадкоємиця попередньої власниці ОСОБА_3 , яка померла в 1998 році, була ОСОБА_4 , яка згодом померла у 2005 році. Відсутність спадкоємців в останнього відомого власника спірного майна, а відповідно підстав для визнання спадщини відумерлою та наявність законних підстав в сільської ради претендувати на дане майно, як на відумерле майно, позивачкою не доведено, відповідно, нею не доведено, що саме залучений нею відповідач є належним відповідачем за заявленими вимогами.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не заволодівала даним майном як власник, адже у спірного майна на той час був законний власник, який від нього не відмовлявся. Також позивачкою не доведена обставина добросовісності володіння спірним майном, оскільки позивачка не довела, що при заволодінні чужим майном та при подальшому володінні ним не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нього на момент заволодіння таким майном, а також, що залучений нею відповідач є належним відповідачем за заявленими вимогами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2025 року справу призначено до розгляду на 29 травня 2025 року на 10 год 00 хв та згодом за клопотанням представника позивачки відкладено на 12 червня 2025 року на 10 год 50 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно із даними у офіційних реєстрах відомості про власника спірного майна відсутні, а тому позов заявлено до належного відповідача – органу місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 не мала реальної можливості самостійно з`ясувати інформацію про власника будинку або його спадкоємців.
Позивачка відкрито з усної згоди органу місцевого самоврядування понад 20 років володіє та користується будинком, проводить у ньому ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, земельний податок, а тому є усі підстави для визнання за нею права власності на нього за набувальною давністю.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник Луко-Мелешківської сільської ради просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при чин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Згідно копії листа Яришівського старостинського округу Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 03-07/16 від 16 лютого 2024 роук, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сином ОСОБА_2 та ведуть спільно домогосподарство за фактичною адресою проживання. З початку повномасштабного вторгнення по даний час, за адресою фактичного проживання ОСОБА_1 проживають ще внутрішньопереміщені особи: невістка – ОСОБА_5 із малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Згідно записів погосподарських книг за 2016 – 2024 роки ОСОБА_1 являється користувачем вказаного домогосподарства. Заборгованості по сплаті земельного податку по присадибних земельних ділянках за ОСОБА_1 не має. Іншою інформацією, щодо дати початку фактичного проживання за вказаною адресою без реєстрації ОСОБА_1 та початку періоду нарахування і сплати земельного податку по присадибних ділянках по вказаній адресі за ОСОБА_1 , Ярошівський старостинський округ Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області не володіє. Інформацією про право власності на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 старостинський округ не володіє, оскільки ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на право власності на будинок та земельні ділянки не має, інші особи до сільської ради із правовстановлюючими документами не зверталися. Що підтверджується також копією довідки Яришівського старостинського округу Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 03-10/1/23 від 06 лютого 2024 року (а. с. 11, 12).
Відповідно до копії довідки № 152 від 07 лютого 2024, у ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня (а. с. 13).
Згідно відповіді на запит адвоката, наданої АТ «Вінницяобленерго» від 04.03.2024, послуги з постачання електричної енергії за адресою:  АДРЕСА_1 , з 01 січня 1990 року по 2018 рік сплачувалися ОСОБА_1 . З 2018 року інформацію надати немає змоги. Особовий рахунок № НОМЕР_1 з 01 січня 1990 року зареєстрований за ОСОБА_1 (а. с. 14).
Відповідно до копії детальної довідки споживача станом на 15 лютого 2024 року, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 (а. с. 16).
Згідно копії звіту про оцінку будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною адресою, без урахування ПДВ, станом на 19 березня 2024 року, становить 165 870, 00 грн (а. с. 19 – 35).
Відповідно до копій квитанцій про сплату податків, ОСОБА_1 сплачувала земельний податок з 2007 року по 2022 рік (а. с. 36 – 40).
Згідно копії довідки про споживання за період з січня 2019 по лютий 2024, ОСОБА_1 оплачувала послуги по рахунку № НОМЕР_1 (а. с. 41 – 43).
Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 374409858 від 16.04.2024, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а. с. 55).
Згідно до копії виписок із погосподарських книг по домогосподарству, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , двір відносився до колгоспних дворів головою і єдиним членом якого в 1991 – 1998 зазначено ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в подальшому головою і єдиним членом двору зазначено ОСОБА_4 (протягом 2000 – 2006 років), про яку внесено запис, що вона померла, після цього в записах за 2016 – 2020 роки користувачем заначено ОСОБА_1 (а. с. 73 – 78).
Згідно копії спадкової справи № 376/98 року на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ОСОБА_4 04 вересня 1998 року прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , в тому числі житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 110 – 111).
Відповідно до копії листа Відділу ДРАЦС у Вінницькій області Управління державної реєстрації від 16 серпня 2024 року, ОСОБА_4 , 1961 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 2161 про смерть складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) (а. с. 113 – 115).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Згідно із ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі №607/21758/19.
У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18 не знайшла підстав для відступлення від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 січня 2023 року у справі № 278/2443/18 (провадження № 61-19963св21), від 01 листопада 2023 року у справі № 369/2190/22 (провадження № 61-3246св23).
Матеріалами справи підтверджується, що у період з 1991 року по 1995 рік власницею спірного будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_8 , після смерті якої спадщину прийняла її дочка – ОСОБА_4 . 
Вказана інформація була у розпорядженні органу місцевого самоврядування, а відтак позивачка ОСОБА_1 не була позбавлена можливості встановити власника майна, що перебуває у її володінні та користуванні.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування, оскільки позивачка у ході розгляду справи судом першої інстанції не заявляла клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , а отже, не довела відсутність спадкоємців останнього відомого власника спірного майна.
Окрім того позивачка не довела відсутність власника/користувача земельної ділянки, на якій знаходиться спірний будинок.
З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 всупереч зазначеним вимогам закону, не було доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а відтак позивачка не може бути добросовісним набувачем та користувачем спірного житлового будинку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку із апеляційним переглядом справи, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 17 червня 2025 року.

Головуючий                                                                   В. В. Оніщук

Судді                                                                         Л. О. Голота

С. Г. Копаничук