ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/2131/23                Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/818/189/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про визнання шлюбного договору недійсним

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 року                                                                                  м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Прядка Олександра Олександровича на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2024 року, у справі №645/2131/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

в с т а н о в и в :
Позивача ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Прядко О.О., звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила суд, визнати недійсним шлюб, зареєстрований 13.01.2021 року Шевченківським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) між громадянином Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати органи РАГС анулювати актовий запис №32 від 13.01.2021 про реєстрацію шлюбу. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що даний шлюб було укладено без наміру створити сім`ю, оскільки подружжя разом ніколи не проживали, сумісного господарства не вели, спільний побут також у них відсутній, наміру утворити сім`ю ОСОБА_9 не мав, а погодився на умовляння ОСОБА_2 укласти фіктивний шлюб.
Позивачка ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_9 . Вказала, що зі слів батька їй стало відомо, що на день укладення шлюбу 13 січня 2021 року у нього навіть не було належним чином оформлених документів, які б обґрунтовували причину недотримання нареченими місячного строку після подання заяви про одруження. Також у батька не було документів про розірвання попереднього шлюбу, укладеного 23.03.1990 у ФРН із матір`ю позивачки ОСОБА_6 . Ці обставини може підтвердити свідок ОСОБА_7 , яка була знайомою ОСОБА_1 , може також повідомити обставини укладення фіктивного шлюбу із ОСОБА_2 . 
Згодом у березні 2021 року її батько подавв заяву про розлучення, проте не дочекавшись рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у м. Меллінген ФР Німеччини. 
На даний час ОСОБА_5 , як рідна донька, є нащадком ОСОБА_9 , а тому, є зацікавленою особою в анулюванні його фіктивного шлюбу, укладеного у м. Києві і зареєстрованого Шевченківським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 13.01.2021. 
Покликалась на свідка ОСОБА_10 , яка може підтвердити той факт, що ОСОБА_1 прийняв рішення про укладення шлюбу без наміру створити сім`ю із ОСОБА_2 , тому їх шлюб був фіктивний. З огляду на це, реєстрація шлюбу була проведена терміново, в тому числі без наявності у ОСОБА_1 належним чином засвідчених, перекладених і апостильованих документів про припинення його попереднього шлюбу. Таким чином, дії Шевченківського районного у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (наразі Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві), щодо реєстрації повторного шлюбу ОСОБА_9 без пред`явлення документів, що підтверджують факт розірвання ним попереднього шлюбу із ОСОБА_13 є протиправними.
Крім того, представник позивача зазначив, що позивачка ОСОБА_5 через свого представника у позасудовому порядку двічі безрезультатно зверталась із заявою про анулювання свідоцтва про шлюб. У відповідь на звернення 29.12.2021 Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що не надання інформації про розірвання попереднього шлюбу наречених не може бути підставою анулювання актового запису на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану та рекомендовано вирішувати спір, пов`язаний із недійсністю шлюбу у судовому порядку. 
07.04.2023 засобами поштового зв`язку представник позивачки отримав відповідь від Шевченківського ВРАЦС м. Києва від 16.03.2023 за №531/33.10-80, у якій повідомлялось про відмову у розгляді заяви про анулювання шлюбу, оскільки направлення вищезазначеної заяви шляхом поштового зв`язку не передбачено чинним законодавством. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що Шевченківський ВРАЦС м. Києва неправомірно відмовив у розгляді його заяви про анулювання шлюбу і тому, із урахуванням зайнятої позиції ВРАЦС, вирішив звернутись до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко О.О. у скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та задовольнити позов.

Вказує на недостатню обґрунтованість висновків суду, який не надав належної оцінки тому, що про фіктивність шлюбу свідчать також матеріали справи передані РАЦС Шевченківського району міста Києва, з яких випливає, що шлюб було зареєстровано протягом доби за скороченою процедурою без дотримання місячного терміну. Про існування жодних поважних причин через які цей шлюб було зареєстровано у такий стислий термін не відомо, а тому вважає це підтвердженням умислу ОСОБА_2 , яка таким чином страхувала себе від того, що її наречений може передумати.

Відсутність передбачених законом документів, які б посвідчували особу громадянина іншої держави у ОСОБА_1 свідчить про те, що перед приїздом в Україну у нього не було наміру вступати у інший шлюб, в інакшому випадку, він би заздалегідь би підготував належним чином апостильовані та перекладені на українську мову паспорт та свідоцтво про розірвання попереднього шлюбу. Свідок ОСОБА_7 пояснює таку поведінку ОСОБА_9 як не серйозне ставлення до майбутньої шлюбної процедури яку він з його точки зору заздалегідь вважав незаконною. Наразі не з`ясованим залишається за чиєю ініціативою працівникам РАЦС було повідомлено не правдиві відомості про те, що ОСОБА_9 раніше не перебував у іншому шлюбі, але враховуючи, що він не володів українською мовою, вважаємо це достатнім для обґрунтованого припущення, що це було зроблено саме ОСОБА_2 , оскільки якщо б ОСОБА_9 повідомив правду, то шлюб не було б зареєстровано без документа про розірвання шлюбу попереднього. 

Матеріалами справи доведено, що після реєстрації шлюбу подружжя разом не проживало, а через два місяці ОСОБА_9 подав на розлучення, коли зрозумів, що його обманули, та - відсутність наміру на створення сім`ї у ОСОБА_2 .

Суд не вірно відобразив у рішенні інформацію, яка містилась в актовому записі про шлюб. Суд зазначив, що згідно актового запису ОСОБА_9 повідомив про себе, що «у шлюбі не перебуваю», проте, згідно копії документа, наданого РАЦС, в пункті 9 «Сімейний стан» зазначено: у шлюбі не перебував. Це має суттєве значення, оскільки слова «не перебуваю» і «не перебував» не є тотожними, а тому ця помилка суду призвела до неправильних висновків у подальшому. Так, повідомивши органу РАЦС, що наречений не перебував у шлюбі, він таким чином звільнив себе від обов`язку надати документ, який підтверджує факт розірвання попереднього шлюбу і спростив собі процедуру реєстрації нового шлюбу. Проте, приховувати інформацію про реальний сімейний стан ОСОБА_9 мало сенс тільки за умов відсутності у нареченого заздалегідь підготовленого пакету документів для одруження.

Судом не правильно були зазначені пояснення, які надала свідок ОСОБА_7 , зокрема свідок не говорила про те, що ОСОБА_9 уклав шлюб добровільно. Це суперечить іншим її показанням свідка про те, що вона не знала про намір ОСОБА_1 і ОСОБА_2 одружитись. Суд не виклав у рішенні пояснення свідка, що подружжя ніколи не проживало разом, а також, що дізнавшись про смерть чоловіка відповідачка не приїхала на похорон, а тільки подала заяву про прийняття спадщини.

Суд помилково не відобразив у своєму рішенні показань свідка ОСОБА_7 в яких вона зазначала, що під час її розмов із ОСОБА_2 остання відкрито розповідала їй про те, як їй вигідно використовувати ОСОБА_9 в своїх корисливих інтересах. ОСОБА_2 заперечувала факт існування у неї кохання до ОСОБА_9 . Вона також заперечувала можливість спільного проживання не через те, що вони були громадянами різних країн (як зазначив суд), а тому, що вона зловживала алкоголем та курила, а ці звички не міг терпіти ОСОБА_9 , який вів здоровий образ життя. 
Також, на думку апелянта, суд помилково відхилив квитанції про перерахування грошових коштів в Україну від імені ОСОБА_9 та ім`я ОСОБА_2 та членів її родини, а також договору купівлі-продажу земельної ділянки у ФРН, як докази того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 скоріше була придбана за кошти ОСОБА_9 , ніж за кошти ОСОБА_16 чи її матері ОСОБА_2 . При оцінці доказів наданих позивачем суд не прийняв до уваги наявність у відповідачки боргів за комунальні послуги у минулому, а також незначний часовий інтервал між продажем ОСОБА_9 нерухомості у Німеччині та придбанням нерухомості в України на користь доньки відповідачки

Суд не надав жодної оцінки аргументам позивачки щодо відсутності ОСОБА_2 на похованні свого чоловіка, хоча згідно судової практики у аналогічних спорах, це є одним із фактом, який свідчить про фіктивність шлюбу. Також, суд не надав оцінки доводам позивача про те, що шлюб укладався у терміновому порядку за спрощеною процедурою без запрошення родичів та близьких та у таємниці від усіх із найближчого кола, хоча це не є характерним для традиційного способу укладення шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка заперечує проти доводів скарги, вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги висновків суду не спростовують.
На підтвердження заперечень проти скарги вказано, що посилання позивача на те, що процедура реєстрації шлюбу була порушена оскільки не було витримано 30 днів від подання заяви про реєстрацію шлюбу до самої реєстрації є безпідставним, оскільки в державі наявна послуга «Шлюб за добу», яка передбачає прискорену процедуру реєстрації шлюбу.
Той факт, що відповідачка була вимушена в зв`язку з хворобою матері поїхати до України і тимчасово, протягом 2-х місяців окремо проживати від чоловіка, тобто тимчасове не проживання разом через поважні причини ніяк не спростовує мету укладення шлюбу і не може свідчити про фіктивність шлюбу.
Вказує, що відсутність відповідачки на похованні її чоловіка через те, що позивачка приховала факт смерті ОСОБА_1 не є підставою для визнання шлюбу фіктивним.
Вважає, що згадка про борги у цьому контексті виглядає як спроба створити негативне враження про відповідача, що виходить за межі предмету розгляду і має на меті виключно дискредитацію відповідача.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, відповідачів та представника третьої особи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення: 1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у позові суд вважав встановленим, спірний шлюб, укладений 13.01.2021 року між померлим ОСОБА_9 та відповідачкою ОСОБА_2 , ґрунтувався на вільній згоді жінки та чоловіка. Доказів, які б підтверджували протилежне, до суду не надано. Суд вказав, що сама по собі коротка тривалість шлюбу сама по собі не може свідчити про його фіктивність. Суд покликався на те, що дошлюбні відносини майбутнього подружжя тривали декілька років, і зі слів свідка вони були ОСОБА_7 , що ОСОБА_9 був у захваті від стосунків із ОСОБА_2 , був закоханий, вони обидва мали плани на майбутнє. Неможливість спільного проживання, як зазначив представник позивача, була обумовлена тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянанми різних країн, не заважало їм їздити один до одного, разом відпочивати, як повідомила свідок. На час реєстрації шлюбу ОСОБА_9 перебував на території України 69 днів, що підтверджено відповіддю на запит Міграційної служби у м. Києві та Київській області. Неодноразові поїздки відповідачки до Німеччини також підтверджується матеріалами справи. Повернення ОСОБА_1 через деякий час після реєстрації шлюбу до Німеччини не вказує на фіктивність укладеного шлюбу. Наявність у відповідачки заборгованості по комунальним послугам та можлива допомога у їх сплаті ОСОБА_9 не можуть вказувати на відсутність у ОСОБА_2 наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, та не вказують про фіктивність шлюбу.

Суд звернув увагу та те, що питання визнання шлюбу недійсним виникло тільки внаслідок спору щодо спадкового майна, так як відповідачка звернулась за спадком після смерті чоловіка. Сам же ОСОБА_1 за життя не вважав шлюб недійсним, з цим питанням до відділу РАЦС або суду не звертався. З дослідженої в судовому засідання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу встановлено, що він звертався із заявою про розірвання шлюбу з огляду на шкідливі звички відповідачки, та не посилався на небажання утворити сім`ю відповідачкою або на фіктивність шлюбу.
Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено факту, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 був укладений шлюб без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 40 СК України з часу його укладення (ст. 44 СК України), а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які відповідають матеріалам справи та доводами скарги не спростовані.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 1 СК України, визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Частина 2 ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї.
Згідно ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.
У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.
При чому, відсутність мети, щодо створення сім`ї може стосуватись як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю.
Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило, вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо.
У випадку встановлення фіктивності шлюбу, намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо.
Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб, щодо шлюбу.
Водночас, слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад, коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народились діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримуються інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.
Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак, не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам.
Якщо одна сторона намагалась використати реєстрацію шлюбу в своїх корисних цілях, а інша вважала, що укладає дійсний шлюб, то такий шлюб має бути визнаний не фіктивним, а укладеним під впливом обману, тобто, з порушенням вимог ст.24 СК України про необхідність взаємної згоди на укладення шлюбу.
Крім того, вирішуючи справу, слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що 13.01.2021 року у Шевченківсьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Федеративної Республіки Німеччина, уклав шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, про що складено відповідний актовий запис № 32. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_2 » (свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 від 13.01.2021 року).
Позивач ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.24)
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 01.04.2021 р. (а.с.33)
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був громадянином Федеративної Республіки Німеччина.
Відповідачка є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження підстав та предмету свого позову, що шлюб, укладений 13.01.2021 року між померлим ОСОБА_9 та відповідачкою ОСОБА_2 , був укладений під впливом обману зі сторони відповідачки, або що він був з обох сторін був фіктивний.
У заяві ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, яку він подав перед своєю смертю, яку з огляду на її особистий характер колегія суддів вважає ключовою у даному випадку, не вказано ніяких доводів або покликання на докази про те, він при укладенні шлюбу діяв під впливом обману зі сторони відповідачки, або що він насправді не бажав укладати цей шлюб і вважав його фіктивним.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що з огляду на інші мотиви, з яких він виявив бажання розірвати шлюб, само по собі не може свідчити про фіктивність шлюбу. 
Доводи скарги не спростовують висновки суду про те, що рішення про укладення шлюбу було ухвалено після тривалих близьких відносин, а тому аргументи скарги щодо відсутності документів про розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_9 та неповідомлення про цей факт у заяві ОСОБА_9 про укладення спірного шлюбу є недостатніми для висновку про те, що використання спрощеної скороченої процедури укладення шлюбу було легковажним, відбулося під впливом обману чи за відсутності бажання ня його укладення. Колегія суддів повторює, що у заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_9 про це не зазначив.
Сам по собі незначений строк подачі заяви ОСОБА_9 про розірвання шлюбу після його укладення не можна вважати достатньою ознакою обману та відсутності у відповідачки ОСОБА_2 наміру на створення сім`ї з  ОСОБА_9 , оскільки беззаперечних доказів таких обставин до справи не надано, а він сам у своїй заяві про розірвання шлюбу про такі обставини не зазначає. Колегія суддів також звертає увагу, шлюб між ними був досить нетривалий для висновку про те, що за відсутності доказів про інше у ОСОБА_2 з самого початку не було наміру спільного проживання та підтримання сімейних відносин з ОСОБА_9 . Доводи скарги про те, що ОСОБА_2 не була присутня на похороні ОСОБА_9 за відсутності доказів про те, що її було вчасно повідомлено про його смерть та що у неї була можливість приїхати - також не свідчать про фіктивність їх шлюбу.
Надання фінансової допомоги з боку ОСОБА_9 . ОСОБА_2 також не є достатнім доказом фіктивності шлюбу чи обману з боку відповідачки, що оскільки такі відносини є ознакою шлюбних відносин. 
Судом правильно встановлено, що їх відносини до реєстрації шлюбу тривали декілька років, і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за показаннями свідка ОСОБА_7 були задоволені своїми стосунками, вони обидва мали плани на майбутнє. Неможливість спільного проживання, як зазначив представник позивача, була обумовлена тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами різних країн, не заважало їм їздити один до одного, разом відпочивати, як повідомила свідок. На час реєстрації шлюбу ОСОБА_9 перебував на території України 69 днів, що підтверджено відповіддю на запит Міграційної служби у м. Києві та Київській області. Неодноразові поїздки відповідачки до Німеччини також підтверджується матеріалами справи. Повернення ОСОБА_1 через деякий час після реєстрації шлюбу до Німеччини не вказує на фіктивність укладеного шлюбу. Наявність у відповідачки заборгованості по комунальним послугам та можлива допомога у їх сплаті ОСОБА_9 не можуть вказувати на відсутність у ОСОБА_2 наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, та не вказують про фіктивність шлюбу.
Під час дослідження доказів, судом не було знайдено підтвердження того факту, що відповідач укладав шлюб без наміру створити сім`ю та мав чи міг мати намір створити сім`ю з корисливих мотивів, шляхом задоволення лише своїх власних потреб та інтересів.
У справі відсутні докази про порушення вимог, встановлених статтю 24 СК України щодо вільної згоди жінки та чоловіка при укладенні спірного шлюбу.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, відповідно до ст. 89 ЦПК України повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Доводи скарги не знайшли свого достатнього підтвердження у матеріалах справи, а тому колегія суддів їх відхиляє.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Прядка Олександра Олександровича залишити без задоволення.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 28 липня 2025 року.

Головуючий                                                         В.Б. Яцина

Судді колегії                                                        Ю.М. Мальований 

       О.Ю. Тичкова.