ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 червня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 160/27971/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 160/27971/24              (суддя Озерянська С.І., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1) від 30.07.2024 №047050028073, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту “б” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 23.07.2003 по 28.08.2013, призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту “б” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788- ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 22.07.2024 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.07.2024 року №047050028073 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; 
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 період роботи з 23.07.2003 року по 28.08.2013 року;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням зарахованого до пільгового стажу періоду роботи з 23.07.2003 року по 28.08.2013 року та з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду не погодився відповідач-1 – ГУ ПФУ в Одеській області, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В скарзі відповідач-1 вказує, що у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у зв`язку з недостатністю у неї страхового та пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку. Зазначає, що вік позивача на момент подання заяви про призначення пенсії становив 51 рік 09 місяців, страховий стаж - 29 років 00 місяців 18 днів. За доданими документами до страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1989 по 27.03.1991 згідно довідки №58 від 04.05.2007, оскільки відсутні дані про закінчення повного навчального періоду. Пільговий стаж позивача 04 роки 05 місяців 01 день. До пільгового стажу не враховано: період роботи з 29.12.2011 по 02.09.2012 згідно пільгової довідки №023-1306 від 28.08.2023, оскільки відсутня атестація робочих місць. Відповідач-1 наполягає, що спірні правовідносини регулюються саме ст. 114 Закону №1058-IV, відповідно до якого для призначення пенсії позивачу необхідно досягти віку 55 років.
Позивач та відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу не скористалися.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , 22.07.2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення від 30.07.2024 року №047050028073, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком згідно підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список №2), у зв?язку з не досягненням віку 55 років та відсутністю пільгового стажу 10 років.
У рішенні зазначено, що вік заявниці 51 рік 09 місяців, страховий стаж становить 29 років 00 місяців 18 днів, пільговий стаж становить 04 роки 05 місяців 01 день, до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1989 по 27.03.1991 згідно довідки №58 від 04.05.2007, оскільки відсутні дані про закінчення повного навчального періоду, до пільгового стажу не враховано період роботи з 29.12.2011 по 02.09.2012 згідно пільгової довідки №023-1306 від 28.08.2023, оскільки відсутня атестація робочих місць.
Позивач, вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.07.2024 №047050028073, звернулася до суду з позовом про його скасування та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що період з 23.07.2003 року по 28.08.2013 року, в якому позивач працювала у ПАТ “Дніпропетровський металургійний комбінат” є документально підтвердженим та підлягає зарахуванню повністю до пільгового стажу позивача за Списком №2. При цьому, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідачем проігноровано, що така заява подана на підставі статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, враховуючи рішення Конституційного Суду України з даного питання.
За висновками суду відповідач, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не розглянув належним чином документи, надані на підтвердження пільгового стажу, безпідставно не врахував такий пільговий стаж та передчасно дійшов висновку про відмову у призначенні пенсії позивачу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною першою статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ та частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, відомості про наявність у позивача стажу роботи в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів - відповідними довідками з місця роботи.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вбачається інформація про працю позивача у спірні періоди.
Під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача у спірні періоди, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками. 
На підтвердження працевлаштування у Дніпропетровському металургійному комбінаті ім. Ф.Е. Дзржинського, позивач надала архівну довідку та довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", з якої суд встановив наступне.
Відповідно до архівної довідки від 23.10.2023 року за № М-21/2-08/190, яка видана архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, вбачається, що наказом (розпорядженням) від 30 травня 2001 року №307 по Відкритому акціонерному товариству “Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” “Лубенец Алена Владимировна” (так у документі) прийнята двірником житлово-комунального відділу з 13 червня 2001 року; запискою про переведення від 01 серпня 2002 року №65 “ ОСОБА_2 ” (так у документі) переведена прибиральником території УБК згідно ЄТКС та у межах штату з 03 серпня 2002 року; запискою про переведення від 22 липня 2003 року №40 переведена сортувальником-здавальником металу 2чм-І розряду сортопрокатного цеху                             з 23 липня 2003 року; розпорядженням від 25 червня 2008 року № 1670 призначена на посаду бригадира по обробці, сортуванню, прийманню, здаванню, пакетуванню і пакуванню металу і готової продукції 5чм1 розряду сортопрокатного цеху з 26 червня 2008 року; наказом (розпорядженням) від 29 серпня 2013 року №1137 по Відкритому акціонерному товариству “Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” “Атрошенко Алена Владимировна” (так у документі) звільнена з 28 серпня 2013 року за ініціативою працівника, ст. 38 КЗпП України.
Також згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" від 28.08.2023 року №023-1306 позивач працювала повний робочий день в Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат" в сортопрокатному цеху у період з 26.06.2008 року по 18.08.2013 року за посадою бригадира зайнятого обробленням, сортуванням, прийманням, здаванням, пакетуванням і пакуванням металу і готової продукції, що передбачено Списком № 2 розділу ІІІ, підрозділу 3а, постанова - КМУ № 36 від 16.01.2003. Додаткова інформація: постанова “Про атестацію робочих місць за умовами праці” №992 від 29.12.2006 року, лист Головного держексперта області за умовами праці №003/07-1-406 від 29.11.2011 року про продовження строку дії постанови №№992 від 29.12.2006 року “Про атестацію робочих місць за умовами праці” до 29.12.2012 року. Постанова “Про атестацію робочих місць за умовами праці працівників сортопрокатного цеху” №461 від 03.09.2012 року.
Довідки містять посилання на підстави їх видачі та інформацію про атестації робочих місць, такі довідки підписані посадовою особою, містять печатку та всі необхідні реквізити.
З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наказом Мінпраці від 18.11.2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно пункту 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.
Згідно пункту 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 встановлено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає суду підстави стверджувати, що довідки, які підтверджують спеціальний трудовий стаж, надаються виключно, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.02.2019 року у справі №337/1297/17, постанові Верховного Суду від 24.06.2021 року у справі № 216/8709/15-а (2-а/216/17).
В матеріалах справи також наявні копії документів з атестації робочих місць, зокрема, постанови про атестацію робочих місць, в тому числі робітників сортопрокатного цеху, за посадами сортувальника-здавальника металу та бригадира по обробці, сортуванню, прийманню, здаванню, пакетуванню і пакуванню металу і готової продукції, за Списком №2.
Проаналізувавши записи трудової книжки позивача та довідки, суд дійшов правильного висновку, що вони містять відомості щодо назви професії, що належить до Списку №2, а також відомості про атестацію робочого місця позивача саме за Списком № 2.
Таким чином відповідачем безпідставно не зараховано спірного періоду роботи позивача в ПАТ “Дніпропетровський металургійний комбінат” до її пільгового стажу за Списком №2 при розгляді заяви про призначення пенсії на пільгових умовах.
В свою чергу, рішення відповідача містить відомості про зарахування до пільгового стажу 4 років 5 місяців 1 дня та не зарахування до пільгового стажу періоду з 29.12.2011 року по 02.09.2012 року. При цьому, в рішенні не конкретизовано, які саме періоди було зараховано, та не вказано які ще періоди не зараховано до пільгового стажу за Списком №2.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний період з 23.07.2003 року по 28.08.2013 року, в якому позивач працювала у ПАТ “Дніпропетровський металургійний комбінат” є документально підтвердженим та підлягає зарахуванню повністю до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало також не досягнення позивачем необхідного пенсійного віку у 55 років, відповідно вимог пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
З 01.10.2017 року правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом “ б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Положення згаданих Законів щодо підстав призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 2 були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам .
Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами «б-г» статті 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак, оспорюваними положеннями Закону №213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже, з 23.01.2020 року чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Відносно позивача означені закони містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який становить 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався та, на думку відповідача, є таким, що підлягає застосуванню при вирішенні питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є таким, що прийнятий у часі пізніше.
Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону - №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII чи №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на вищенаведені приписи пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, якою чітко визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Отже, визначальним у даному випадку є з`ясування обставин щодо того чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від               5 листопада 1991 року №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII), саме до 1 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII).
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом по зразковій справі №360/3611/20 в постанові від 21.04.2021 року.

Судом встановлено, що станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (22.07.2024 року), позивачу виповнилося            51 рік 09 місяців.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.07.2024 року №047050028073 зазначено, що підставами для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є не досягнення віку 55 років та відсутність пільгового стажу 10 років, згідно підпункту 2 пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Отже, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідачем проігноровано, що така заява подана на підставі статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, враховуючи рішення Конституційного Суду України з даного питання, і саме ця норма підлягає застосуванню у спірних відносинах при визначенні вікового цензу, з якого може бути призначена пенсія на пільгових умовах.
Оскільки спірні періоди роботи позивача протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 , суд обгрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати такі періоди.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Головного управління ПФУ в Одеській області від 30.07.2024 р.  № 047050028073 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягало скасуванню.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При обранні способу захисту порушеного права позивача суд обгрунтовано зобов`язав відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 22.07.2024 року, з урахуванням зарахованого до пільгового стажу періоду роботи з 23.07.2003 року по 28.08.2013 року.
В спірному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та цим же органом прийнято спірне рішення про відмову у призначенні пенсії. Тому, саме відповідач-1 має вчинити відповідні дії на виконання рішення суду в частині повторного розгляду заяви позивача.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення в оскарженій частині  ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача-1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня            2024 року у справі №160/27971/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак