Справа № 442/8267/24                                Головуючий у 1 інстанції: Курус Р. І. 
Провадження № 22-ц/811/225/25                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                       Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
                       суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
                       секретар Іванова О.О.
розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 442/8267/24  за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файнес Груп» та ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
       04.10.2024 р. представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» Нікіпелова К.Є. звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором.
       В обгрунтування посилається на те, що 02.05.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №02359-05/2024 в електронному вигляді, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» надав позичальнику кредит у сумі 20000,00 грн. шляхом перерахування суми кредиту на рахунок відповідача за реквізитами банківської картки Позичальника, зазначеної останнім в Заявці та Договорі. Зазначає, що відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 30.07.2024 року утворилась заборгованість за вказаним Договором у розмірі 57000,00 гривень, з яких: 20000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу (тіло), 9000,00 гривень - заборгованість за відсотками,18000,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 10000,00 гривень – заборгованість за штрафом.
       На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 02359-05/2024 від 02.05.2024 року у розмірі 57000,00 гривень, судові витрати по сплаті судового збору та витрати пов`язані з оплатою на правничу допомогу в розмірі 5550,00 грн.
       Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №02359-05/2024 в розмірі 57000,00 гривень (п`ятдесят сім тисяч грн. 00 коп.).
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» 3028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) - судового збору.
       В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
       Рішення оскаржили представник ТОВ «Стар Файненс Груп» -адвокат Нікіпелова К.Є. та відповідач ОСОБА_1 .
       Адвокат Нікіпелова К.Є. в апеляційній скаозі зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови у стягнення витрат на правничу допомогу. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом першої інстанції не враховано, що позивачем на виконання ч. 3 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України до позовної заяви долучено належні та допустимі докази для підтвердження та детального опису обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Нікіпеловою К. Є., в межах супроводу цивільної справи № 442/8267/24. Зокрема, відповідно до п. 1.1. договору про надання правничої допомоги від 17.07.2024 визначено детальний опис робіт (наданих послуг), які АО «КН Перший юридичний офіс» в особі керуючого партнера Нікіпелової К. Є. має надати у зв`язку із супроводом претензійно-позовної діяльності та примусового стягнення заборгованості стосовно позичальників (боржників) ТОВ «Стар Файненс Груп» згідно реєстру, який є додатком № 1 та є невід`ємною частиною даного договору. Матеріалами цивільної справи підтверджується факт надання послуги щодо підготовки та направлення досудової вимоги на адресу відповідача 03.08.2024 (копія повідомлення про повернення кредиту (досудова вимога) та докази направлення долучені до позовної заяви), а також факт підготовки та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача за договором про надання фінансового кредиту. Також, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до вимог ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежного від того, чи їх уже фактично сплачено позивачем чи тільки має бути сплачено. Просить рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5550 грн. 
       Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням з тих підстав, що позивачем не надано доказів видачі кредиту, а саме первинних бухгалтерських документів, а також виписки по картковому рахунку. Звертає увагу, що розрахунок заборгованості на який посилається позивач не є первинним документом ,який підтверджує отримання кредиту та користування ним. Щодо штрафу та прострочених процентів зазначає, що на час воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання , позичальник звільніється від відповідальності , визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення . Вважає, що суд стягнув із нього подвійні проценти за одне і теж порушення, а саме 9000 грн. заборгованості за відсотками та 18000 грн. за простроченими відсотками. Звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими,якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стверджує, що стягнення процентів , що у декілька разів перевищує суму тіла кредиту є несправедливими умовами договору та не відповідає принципам добросовісності. Просить рішення суду в частині стягнення 18000 грн. заборгованості за простроченими відсотками та 10000 грн. штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення,яким у стягнення відмовити. В решті рішення суду залишити без змін. Вирішити питання судових витрат. 
       Відзиви на апеляційній скарги не надходили, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
       За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача – частковому задоволенню. 
       Судом встановлено такі обставини.
       02.05.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір в про надання фінансового кредиту № 02359-05/2024 в електронній формі, відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про електронну комерцію» на суму 20000 грн, на 120 днів зі сплатою 1,50 % в день, що становить 547,50 відсотків річних. 
       До кредитного договору додано графік платежів за договором про надання фінансового кредиту № 02359-05/2024 від 02.05.2024 року, заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, паспорт споживчого кредиту.
       Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 30.07.2024 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 57000 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн, заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 9000 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 18000 грн, заборгованість за штрафом в розмірі 10000 грн.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позичальник отримав кошти, не повернув кредит, тому з нього слід стягнути заборгованість у повному розмірі.
       Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що позивач всупереч п.3.1,3.4 Договору про надання правничої допомоги не надав Акту приймання передачі послуг.
       З такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд частково не погоджується. 
       Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
       Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Ст. 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
       Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
       У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
       Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:  надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону Країни «Про електронну комерцію»).
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
       Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;  електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК України).
       Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Як вбачається з матеріалів справи відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, надав позивачу відомості про себе, зокрема серію та номер паспорта, адресу, номер телефону, номер банківської картки, тому доводи апеляційної скарги про не укладення кредитного договору є безпідставними , оскілки такий укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
       Надання кредиту підтверджується листом ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 06.08.2024 року про зарахування на банківську карту номер якої надав відповідач 20000 грн. (а.с.14-15). 
       Таким чином, ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
       Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування, а також доказів про те, що банківська картка на яку скеровані кошти не належить відповідачу.
       Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення відсотків, які підлягають стягненню, колегія суддів враховує наступне.
       Як вбачається із п. 1.4.1. договору про надання фінансового кредиту № 02359-05/2024 від 02.05.2024 року денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору.
       Строк кредитування становить 120 днів. Дата надання кредиту 02.05.2024 року . Дата погашення кредиту 29.08.2024 року. 
       1,50% від 20000 грн. становить 300 грн. в день, за 120 днів користування кредитом розмір процентів становить 36000 грн. Тіло кредиту повертається в останній день -29.08.2024 року.
       Зважаючи на викладене , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення суми відсотків за користування кредитом в розмірі 9000 грн. та 18000 грн., що в загальній сумі складає 27000 грн., тобто є меншим ніж передбачено кредитним договором. 
       Доводи апеляційної скарги про подвійне стягнення відсотків спростовуються наведеним та є безпідставними. Жодних доказів про те, що відповідач погашав відсотки чи тіло кредиту суду не надано. 
       Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність стягнення штрафу в розмірі 10000 грн.
       Відповідно до 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
       Суд першої інстанції зазначених вимог не врахував, тому рішення в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10000 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. 
       Згідно з вимогами п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
       Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       При зверненні до суду із вказаним позовом ТОВ «Стар Файненс Груп» сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн.
       Враховуючи те, що судове рішення частково скасовано в частині визначення стягнутої з відповідача суми коштів, тому пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 496,77 грн.
       Як вбачається із матеріалів справи, за подання до суду апеляційної скарги позивач і відповідач сплатили судовий збір у розмірі по 4 542 грн., тому ці витрати слід залишити за кожним і з них. 
       Щодо рішення суду в частині витрат на правничу допомогу .
       Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
       Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18, від 02.06.2022 року у справі № 15/8/203/20.
       Ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неправомірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що:
-       зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
-       суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
       У додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
       Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 550 грн.
       Висновок суду першої інстанції про те, що стороною позивача не надано детального опису послуг, наданих адвокатом, а отже не має правових підстав для стягнення з  відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відхиляє, адже, опис наданих послуг адвокатом зазначений в договорі про надання правничої допомоги, наявному у матеріалах справи.
       При цьому, слід зауважити, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
       Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.
       Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на професійну привничу допомогу. 
       На підставі вищевикладеного, рішення в частині відмови у стягненні з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 550 грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
       Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
у х в а л и в:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» задовольнити.
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
       Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 10000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10000 грн. відмовити. 
       У зв`язку з цим абзац 2 резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №02359-05/2024 в розмірі 47000,00 гривень (сорок сім тисяч грн. 00 коп.).
       Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2024 рокув частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» судовий збір у розмірі 2 496,77 та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 550 грн, а всього 8046,77грн (вісім тисяч сорок шість грн. 77 коп.).
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуюча суддя                                                                           Ю.Р.Мікуш
Судді :                                                                                            Т.І.Приколота
                                                                Р.В.Савуляк