РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/23817/24
Провадження № 22-ц/4815/410/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у  в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2025 року у складі судді Гордійчук І.О., постановлену в м. Рівне, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернуся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2025 року вказану справу передано до Печерського районного суду міста Києва (вулиця Володимирська, 15, Київ, 01601) за підсудністю.
Ухвала суду першої вмотивована положеннями закону про загальну підсудність спору за зареєстрованим місцем проживання відповідача, та обґрунтована тим, що зареєстрованим місцезнаходженням відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , а відтак справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Рівненського міського суду Рівненської області.
Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням процесуальних норм, що регулюють визначення підсудності, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі покликається на п. 8 ст. 28 ЦПК України, яким встановлено, що позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання, або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці – за місцем виконання цих договорів, тобто в даному випадку – у м. Рівне. Додає, що із долучених до позовної заяви документів, зокрема розписок про одержання позики повернення коштів мало відбутися у м. Рівне. Наголошує, що за своїм змістом розписка про одержання позики відповідачем є договором позики у відповідності до ст. 1046 ЦПК України. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про направлення справи до Рівненського міського суду Рівненської області для за підсудністю для відкриття провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики звернувся ОСОБА_1 .
Згідно повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 26.12.2024 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються  в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Винятки із вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).
Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, апелянт доводить, що підсудність цього спору належить Рівненському міському суду Рівненської області, оскільки місцем виконання договору позики, стягнення коштів за яким є предметом цього спору, є місто Рівне. Такі покликання апелянта апеляційним судом оцінюються критично.
Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Відповідно до положень наведеної правової норми за місцем виконання договору можуть пред`являтися позови за наявності однієї з таких умов: у договорі зазначене місце виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.
Це положення застосовується до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності. 
Договір позики не відноситься до тих договорів, виконувати які можна виключно у певному місці, адже повернення коштів може бути здійснене позичальником в будь-який спосіб та в будь-якому місці. 
Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. 
Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. 
Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Враховуючи, що зміст договору позики, наданий позивачем, не свідчить, що його виконання можливе лише за конкретною адресою або у певному місці, параграфом 3 глави 2 розділу І ЦПК України не передбачено територіальну юрисдикцію (підсудність) за домовленістю між сторонами, тобто договірну підсудність, апеляційний суд приходить до переконання про правильність висновку місцевого суду про те, що підсудність цієї справи визначається за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача – Печерському районному суду міста Києва.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. 
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Разом з тим, суд звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух.
Виходячи із обставин справи, якими встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , беручи до уваги, що ця категорія справ не належить виключної підсудності, апеляційний суд приходить до переконання про те, що цей спір не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Рівненського міського суду Рівненської області, а відтак висновок місцевого суду щодо застосування до цього спору положень про загальну підсудність за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача юридичної особи є законним та обґрунтованим.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.
Головуючий                                                                                             Ковальчук Н. М.
Судді:                                                                                             Хилевич С. В.     
                                                                                                          Шимків С. С.