ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/2532/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року ( суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області      про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2025 №046150016843 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 з 09.01.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та до пільгового стажу роботи по Списку №1 період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 01.01.2004 по 31.12.2004 відповідно до довідки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №640739 від 03.12.2024;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 09.01.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка працювала за пільговим Списком №1, була зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 та набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», на момент звернення досягла до Пенсійного фонду за призначенням пенсії досягла 45-річного віку, тому на зазначені обставини справи розповсюджуються висновки, зроблені Верховним судом та Великою палатою у зразковій справі № 360/3611/20 і саме тому ПФУ зобов`язано призначити позивачу пенсію за віком за Списком №1. Крім того позивач зазначає, що порядок надання відпустки по догляду за дитиною і зарахування її до стажу роботи регулюється статтею 181 КЗпП України. Частиною другою зазначеної норми права встановлено, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Оскільки ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії було надано довідку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 640739 від 03.12.2024  про перебування у відпустці по догляду за дитиною в період з 01.01.2004 по 31.12.2004 , відмова у зарахуванні цього періоду як до пільгового так і до загального страхового стажу є протиправною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 рокуадміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2025 №046150016843 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 з 09.01.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та до пільгового стажу роботи по Списку №1 період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 01.01.2004 по 31.12.2004 відповідно до довідки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №640739 від 03.12.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.01.2025 за Списком №1 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що 09.01.2025 позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява позивачки була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, та, в результаті, прийнято відповідне рішення від 17.01.2025 № 046150016843 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку із тим, що особа не досягла необхідного віку, передбаченого статтею 114 Закону. Додатково в рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки не долучено наказ підприємства про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Отже, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви про призначення пенсії за віком, відтак не є суб`єктом прийняття рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.02.2025 звернувся до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 .
Розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 17.01.2025 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №046150016843     у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 на дату звернення відсутній необхідний пільговий стаж та пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV.
Так у рішенні №046150016843 від 17.01.2025 зазначено: «Звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 09.01.2025. Адреса реєстрації: 50046, м. Кривий Ріг, вул. Анни Ярославни, буд. 16. Вік заявниці 45 років. Загальний страховий стаж з урахуванням роботи за Списком № 1 складає 48 років 1 місяць 13 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 1 складає 22 роки 11 місяців 24 дні. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон) пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявністю страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців років на зазначених роботах. Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637), для підтвердження спеціального трудового стажу надаються уточнюючі довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Результати розгляду документів, доданих до заяви. До пільгового стажу роботи враховано всі періоди відповідно з наданими документами про підтвердження наявного трудового стажу. До загального страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 01.01.2004 по 31.12.2004 рік, оскільки не долучено наказ підприємства про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із тим, що особа не досягла необхідного віку, передбаченого статтею 114 цього Закону. Прийняте рішення може бути оскаржене у порядку, визначеному статтею 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до законодавства про звернення громадян до органів Пенсійного фонду України вищого рівня, а також у судовому порядку. На дату звернення особа працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Особа матиме право на пенсійну виплату з 01.01.2030.
Вважаючи спірне рішення протиправним та безпідставним, позивач з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.          
Згідно із  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписом пункту 6 частини 1  статті 92 Конституції України  основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини регулюються  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV  (далі -  Закон №1058-IV),  Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII  (далі -  Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого  Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Відповідно до  ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із п. 1 ч. 1  ст. 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1  статті 9 Закону №1058-IV  передбачено, що відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до  статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно до  статті 24 Закону №1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою  статті 26 цього Закону.
Відповідно до  статті 56 Закону № 1788-XII  до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ч.1  ст.114 Закону №1058-IV  право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм  статті 28 цього Закону.
Згідно ч. 2  ст. 114 Закону №1058-IV  на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової (до Списку №1 в даному випадку) та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  абзацом першим  частини першої  статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
За приписами  статті 12 Закону №1788-XII  право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно з пунктом «а»  статті 13 Закону №1788-XII  в редакції, чинній до внесення змін  Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно з пунктом «а»  статті 13 Закону №1788-XII  в редакції, чинній після 01.04.2015 передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня  1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Тобто,  Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а»  статті 13 Закону №1788-ХІІ  вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону №1788-XII  зі змінами, внесеними  Законом №213-VIII  (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного  Рішення  застосуванню підлягають стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону № 1788-XII, в редакції до внесення змін  Законом №213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення  Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня  ухвалення цього Рішення  (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін  Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин  Закон №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та  Законом №1058-ІV  - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у даній справі застосуванню підлягають саме норми  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не  Закону №1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в межах зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення №1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливими для особи, а не  Закону №1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин  Закон № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Як вбачається з матеріалів справи позивачка станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку, має страховий стаж не менше 20 років (загальний страховий стаж з урахуванням роботи за Списком № 1 складає 48 років 1 місяць 13 днів) та пільговий стаж по Списку № 1- 22 роки 11 місяців 24 дні, у зв`язку з чим відповідно до ст. 13 Закону України від 05.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» позивачка має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, а відповідач, в свою чергу, не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивачки на обумовлену роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права.
Таким чином, з огляду на вказані правові приписи, колегія суддів дійшла висновку, що   відмова управління ПФУ в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років   пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного ч. 1   статті 114 Закону № 1058-ІV є протиправною.
Крім того, як вбачається зі спірного рішення пенсійного фонду №046150016843 від 17.01.2025 до загального страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки не долучено наказ підприємства про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Відповідно  до  ч.ч. 1, 2 ст.24 Закону №1058 страховий  стаж  - період (строк), протягом  якого  особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та  за який  щомісяця сплачені страхові внески в сумі  не  меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий  стаж  обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно  до  вимог цього Закону  за  даними,  що  містяться в системі персоніфікованого обліку, а  за  періоди  до  впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством,  що  діяло  до  набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів  до  реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, періоди трудової діяльності та інші періоди,  що  враховувалися  до стажу роботи  для призначення пенсії  до  набрання чинності цим Законом,  зараховуються до  страхового  стажу  в порядку  і  на умовах, передбачених законодавством,  що  діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності,  що зараховуються до стажу роботи, який  дає  право  на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної  норми, встановлено, що до стажу роботи  зараховується також час  догляду  непрацюючої матері  за  малолітніми дітьми, але  не  довше ніж  до досягнення  кожною  дитиною  3-річного  віку.
Відповідно  до  ч. 2 ст. 181 Кодексу законів про працю України  відпустка  для  догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку  та  відпустка  без збереження заробітної плати  зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають  за дитиною до досягнення нею трирічного віку  та відповідно  до  закону отримують допомогу по  догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку  та/або при народженні  дитини,  при усиновленні  дитини  (п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058).
За  бажанням жінки їй надається  відпустка  для  догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку  з виплатою  за  ці періоди допомоги відповідно  до  законодавства.  До  страхового  стажу зараховуються  періоди, протягом  яких  особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та  за  які щомісяця сплачені страхові внески в сумі  не  меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст. 179 КЗпП України).
Отже, період  догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку  зараховується  як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №520/11152/16-а.
Матеріалами справи встановлено, що   ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії було надано довідку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 640739 від 03.12.2024 про перебування у відпустці по догляду за дитиною в період з 01.01.2004 по 31.12.2004, а отже колегія суддів погоджується висновок суду першої інстанції  що відмова у зарахуванні цього періоду як до пільгового так і до загального страхового стажу є протиправною.
Слід зазначити,  що до  пункту 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно  до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст  і  належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт  роботи  (навчання, служби, підприємницької діяльності)  і  про інші періоди діяльності  до  01 січня 2004 року,  що  можуть бути зараховані  до  страхового  стажу.  У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового  стажу,  повідомляє про  право  особи на здійснення доплати  до  мінімального страхового внеску відповідно  до частини  третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних  і  відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний  нею  спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії,  не  пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу,  який  веде відповідний інформаційний реєстр.
Отже, колегія суддів виходить з того,  що  орган,  який  призначає пенсію, має  право  вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих  і  подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відтак, пенсійний орган повинен був повідомити позивачку про необхідність надання додаткових документів або витребувати у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», документи,  що  підтверджують факт перебування позивачки у відпустці по  догляду за дитиною до досягнення  3-х річного  віку  для уточнення інформації,  зазначеної  у довідці № 640739 від 03.12.2024 про підтвердження наявного трудового  стажу  для призначення пенсії  за  відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
За таких  обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про протиправність спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2025 року №046150016843.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Водночас, колегія суддів вважає  обґрунтованими доводи апелянта про неправильне визначення відповідачем територіального органу Пенсійного фонду, який має зарахувати спірні періоди до  страхового та пільгового стажу та повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - постанова № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивачки про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Таким чином, саме ГУ ПФУ в Харківській області   має вирішити питання призначення позивачці пенсії та зарахування спірного періоду, а не ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як помилково вважав суд першої інстанції.
В задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області слід відмовити.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  задовольнити частково.
Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року.
В абзацах третьому та четвертому резолютивної частини рішення словосполучення «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» замінити словосполученням «Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області». 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров