ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/18126/24 пров. № А/857/18833/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (головуючий суддя Андручів У.Б., м.Львів) у справі №380/18126/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправними дій, -

                                                 В С Т А Н О В И В:

27.08.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 12.07.2022 №180 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про утримання надмірну виплачених сум пенсії в розмірі 33069,16 грн за період з 26.02.2022 по 30.06.2022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повернути ОСОБА_1 суму неправомірно утриманої пенсії в розмірі 33069,16 грн за період з 26.02.2022 по 30.06.2022, що здійснювалось відповідно до рішення про утримання надмірну виплачених сум пенсії №180 від 12.07.2022; визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення виплати пенсії ОСОБА_1 по ІІI групі інвалідності з 26.02.2022 по 28.01.2024 в розмірі 8909,73 грн (22274,33 грн середньомісячний заробіток х 80% х 50 %); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату розміру пенсії ОСОБА_1 по ІІІ групі інвалідності з 26.02.2022 по 28.01.2024 в розмірі 80% від його середньомісячного заробітку за мінусом виплачених сум.
Позов обґрунтовує тим, що з 16.04.2021 позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону № 1058-IV, обчисленої відповідно до ст. 8 Закону України від 02.09.2008 №345 «Про підвищення престижності шахтарської праці». Під час проходження військової служби ГУ ПФУ у Львівській області вдвічі зменшило розмір пенсійної виплати, що зумовило звернення до відповідача із   заявою щодо виплати неправомірно недоплаченої пенсії за період з березня 2022 року по січень 2024 року. З листа ГУ ПФУ у Львівській області позивач довідався, що на підставі рішення №180 від 12.07.2022, з пенсії позивача щомісячно утримувалася надміру виплачена переплата в сумі 33069,16 грн, яка утворилася за період з 26.02.2022 до 30.06.2022 у зв`язку з виявленням зловживань з боку пенсіонера, а саме - неповідомлення про працевлаштування. Позивач з такими рішенням та діями відповідача не погоджується, оскільки обов`язковою умовою стягнення надміру виплаченої пенсії на підставі ст. 103 Закону №1788-XII є допущення зловживання   з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно недостовірними відомостями. Натомість спірна переплата, на переконання позивача, утворилася внаслідок невірного розрахунку пенсійних виплат самим ГУ ПФУ у Львівській області.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 12.07.2022 №180. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 виплату суми пенсії, утриманої на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 12.07.2022 №180. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Констатує, що у зв`язку з працевлаштуванням позивача, пенсія по інвалідності обчислена відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону №1058 в розмірі 50% пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст. 8 Закону №345. Відтак, за період з 26.02.2022 до 30.06.2022 виникла переплата в сумі 33069,16 грн, яка утримувалась з серпня 2022 року по лютий 2024 року.   Зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
03.06.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, дослідив всі наявні докази, дотримався вимог матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 з 16.04.2021 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи в розмірі пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону №1058-IV, з урахуванням страхового стажу – 40 років 04 місяці 15 днів, у тому числі 19 років 09 місяців 11 днів – стаж на підземних роботах за Списком №1, до якого зараховано 3 роки 05 місяців 19 днів – навчання за спеціальністю та 1 рік 06 місяців 01 день – строкова військова служба. Ці обставини визнаються сторонами.
Розмір пенсійної виплати по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчислений відповідно до ст. 8 Закону №345, становив 16961,35 грн. (21201,69 грн. – середньомісячний заробіток х 80%).
З 26.02.2022 до 28.01.2024 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту і безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи у Донецькій, Луганській та Харківській областях, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2024 №1482/43/150 та сторонами не заперечується.
З 26.02.2022 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться відомості, подані ІНФОРМАЦІЯ_1 та військовою частиною НОМЕР_2 про нараховані позивачу суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески. 
З огляду на це, відповідач з 26.02.2022 обчислив пенсію по інвалідності відповідно до ч.1 ст. 33 Закону №1058 в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст. 8 Закону №345. Розмір пенсії по III групі інвалідності ОСОБА_1 з 26.02.2022 становив 8909,73 грн. (22274,33 грн. - середньомісячний заробіток х 80% x 50%).
ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення від 12.07.2022 №180 про утримання надміру виплачених сум пенсій.
За змістом рішення, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 9044,73 грн на місяць, однак за період з 26.02.2022 до 30.06.2022 утворилась переплата в сумі 33069,16 грн у зв`язку з виявленням зловживань з боку пенсіонера (неповідомлення про працевлаштування). Сума переплати підлягає поверненню в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з серпня 2022 до повного погашення відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
31.05.2024 позивач звернувся до відділу ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про повернення недоплаченої пенсії.
Листом від 13.06.2024 за №15343-15964/Г-52/8-1300/24 відповідач повідомив, що в результаті проведеного перерахунку за період з 26.02.2022   до 30.06.2022 виникла переплата пенсії в сумі 33069,16 грн, яка утримувалася з серпня 2022 року по лютий 2024 року з пенсійної виплати позивача в розмірі 20 відсотків відповідно до рішення №180 від 12.07.2022 про утримання надміру виплачених сум. Стверджує, що нарахування та виплата пенсії здійснюється відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням усіх наявних в пенсійній справі документів про стаж та заробіток.
Позивач, вважаючи відмову відповідача, а також дії щодо утримання надміру виплачених сум пенсії протиправними, звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Порядок нарахування та виплати пенсії унормовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону №1058-IV непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону. 
Абзацом 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV визначено мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Аналогічні гарантії закріплено у Законі України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (Закон №345-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону №345-VI   дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.
У постановах від 06.03.2019 у справі №345/4570/16-а та від 11.07.2019 у справі №345/3954/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що статтю 1 Закону №345-VI необхідно розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.
Відповідно до ст. 8 Закону №345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що мінімальний розмір пенсії обрахований з розрахунку 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком №1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів зауважує, що ст. 8 Закону №345-VI передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію. При цьому, розмір пенсії обчислюється відповідно до Закону №1058-IV і під час такого обчислення враховуються відповідні доплати і підвищення, передбачені цим Законом.
Цей висновок тотожний позиції, сформованою Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 в справі №345/763/17.
Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності з 16.04.2021, пов`язану з професійним захворюванням, та відповідно до його заяви 08.06.2021 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.
В силу приписів ч.2 ст.33 Закону №1058-IV позивачу як особі з інвалідністю III групи, що не працює, пенсію по інвалідності призначено в розмірі пенсії за віком з урахуванням гарантії, передбаченої ст. 8 Закону №345-VI, тобто 80% заробітної плати. 
З 26.02.2022 до 28.01.2024 позивач проходив військову службу в Збройних Силах України та отримував відповідне грошове забезпечення.
Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу, у тому числі ті, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу», особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань (п. 11 ст. 11 Закону №1058-IV у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Отже, Закон №1058-IV відносить до працюючих пенсіонерів осіб, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Колегія суддів звертає увагу, що для обрахунку пенсії з 26.02.2022 застосовано розмір, передбачений ст. 8 Закону №345-VI в розмірі 80 % середньої зарплати, проте з огляду на те, що позивачу призначено пенсію по інвалідності, а не за віком, до вказаного розміру застосовано коефіцієнт 50 %, передбачений ст. 33 Закону №1058-IV.
Зважаючи на вищезазначене, з 26.02.2022 відповідачем правомірно визначено позивачу розмір пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV, яка обрахована з урахуванням Закону №345-V та ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV, а саме 50 % (інвалідність III групи) від 80% заробітної плати та становить 8909,73 грн (22274,33*80% *50 %).
Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 12.11.2024 в справі №160/20101/21, в якій суд касаційної інстанції наголосив, що Закон №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» у сфері пенсійного забезпечення застосовується у нерозривному зв`язку із спеціальними нормативними актами, зокрема Законом України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Законом України 1788-XII «Про пенсійне забезпечення». При призначенні пенсії по інвалідності особам, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком №1, застосовується соціальна гарантія, передбачена статтею 8 Закону України №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці», та розмір пенсії обраховується в розмірі 80 % середньої зарплати з одночасним застосуванням коефіцієнта, передбаченого статтею 33 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для пенсій по інвалідності. При цьому розмір пенсії не може бути меншим як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Відтак, в частині вимог про безпідставне зменшення пенсійної виплати та її перерахунку   адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Стосовно визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2022 №180 про утримання надміру виплачених сум пенсій та повернення неправомірно утриманої пенсії в розмірі 33069,16 грн за період з 26.02.2022 до 30.06.2022, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
За правилами ч. 1 ст. 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Аналогічне положення закріплене у ст. 103 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-XII), за яким суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. 
Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Щодо визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2022 №180 про утримання надміру виплачених сум пенсій та повернення неправомірно утриманої пенсії в розмірі 33069,16 грн за період з 26.02.2022 до 30.06.2022, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Аналогічне положення закріплене у ст. 103 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-XII), за яким суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. 
Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4 (порядок №6-4).
Пунктом 3 порядок №6-4 визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з ч.1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Згідно з ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, у тому числі, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч. 1 ст. 102 Закону №1788-XII пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. 
Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 Закону №1058-IV закріплений обов`язок застрахованої особи повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.
Подібна за змістом норма закріплена у п. 2.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (порядок №22-1, в редакції, що діяла на момент мобілізації позивача), за змістом якого у разі працевлаштування (навчання), особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).
Відповідно до абзацу 2 п. 2.21 порядку №22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання відповідної заяви згідно з цим Порядком.
Водночас, законодавець пов`язує повернення надміру виплачених сум пенсії із зловживанням пенсіонера або поданням страхувальником недостовірних даних.
Верховний Суд вже аналізував норми права, якими врегульовано питання повернення надміру виплачених сум пенсії. 
У постанові від 25.10.2021 в справі №554/4736/17 Верховний Суд зазначив, що відповідальність може бути покладена на громадянина на підставі частини 1 статті 103 Закону №1788-XII виключно внаслідок зловживання з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії. 
Верховний Суд у постанові від 26.10.2021 в справі №712/9879/17 вказав, що діючим законодавством визначаються дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера - обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником - обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника.
Враховуючи зазначене, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а, від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а, від 11.02.2020 у справі №761/41107/16-а, від 18.08.2020 у справі №638/10460/17, від 22.04.2021 у справі №688/742/17, яку в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при вирішенні цієї справи.
Частиною 1 ст. 21 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб і персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застраховані особи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону №1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, до якої заносяться особові дані, страховий стаж, заробітна плата (доход), сума сплачених страхових внесків, виплата пенсій за рахунок коштів пенсійного фонду і т.д.
Таким чином, органи Пенсійного фонду повинні вести деталізований облік відомостей про кожну застраховану особу.
Оскільки органи Пенсійного фонду ведуть персоніфікований облік всіх застрахованих, а відтак працевлаштованих осіб, то у відповідача наявна інформація про факт працевлаштування позивача, що виключає зловживання з боку останнього в частині не повідомлення про своє місце роботи.
Аналогічна правова позиція у тотожних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі №639/9467/16-а.
Крім того, колегія судів звертає увагу, що встановлення недобросовісної поведінки пенсіонера безпосередньо залежить від практичної можливості повідомити пенсійний орган про працевлаштування.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 позивач як мінімум з 28.04.2022 по 29.05.2022, з 29.08.2022 по 27.03.2023, з 10.04.2023 по 28.04.2023, з 28.04.2023 по 27.07.2023, з 10.09.2023 по 14.11.2023, з 28.11.2023 по 09.12.2023, з 14.12.2023 по 17.01.2024 брав безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Той факт, що ОСОБА_1 26.02.2022 був призваний на військову службу під час мобілізації на початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, повинен бути оцінений з точки зору можливості подачі до пенсійного органу довідки про прийняття на роботу у визначений законом строк.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач мав правомірні очікування, що відомості про його службу будуть передані пенсійним органам військовими частинами, в яких він проходив службу. 
З огляду на те, що суд не встановив зловживань з боку позивача в розумінні Закону №1788-XII, утримана переплата підлягає поверненню. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваної бездіяльності.
Таким чином, проаналізувавши  зазначені вище нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у відповідача наявна достатня кількість підстав для зобов`язання здійснити виплату суми пенсій, утриманих на підставі рішення ГУ ПФУ у Львівській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 12.07.2022 №180.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 380/18126/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар