ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 р. 	Справа № 520/2462/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства освіти і науки України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., по справі № 520/2462/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Міністерства освіти і науки України                        
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, МОН України, Міністерство), в якому просив: 
- визнати протиправною відмову відповідача щодо внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (далі - Електронна база або ЄДЕБО), щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- зобов`язати відповідача внести зміни до даних, що містяться в ЄДЕБО щодо порушення ним, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , черговості здобуття освіти, визначеної ст. 10 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VIII  «Про освіту» (далі – Закон № 2145-VIII), а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 Закону № 2145-VIII - вказати "Так, не порушує".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 позов задоволено.
Визнано протиправними дії МОН України у частині внесення змін до ЄДЕБО інформації про те, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 порушує послідовність здобуття освіти, визначену ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII.
Зобов`язано МОН України вжити заходів щодо внесення змін до ЄДЕБО про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII  щодо ОСОБА_1 , а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII - вказати "Так, не порушує".
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, вважаючи його таким що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, здобувач освіти ОСОБА_1 01.09.2016 зарахований на навчання за освітнім ступенем бакалавра до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна, відрахований 30.06.2020. 13.09.2022 повторно зарахований на навчання за освітнім ступенем бакалавра до Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. Відтак, вважає, здобуття освіти позивачем здійснюється в непослідовному порядку. 
Повідомив, що функції щодо внесення згадуваних вище відомостей щодо здобувачів освіти покладено на суб`єктів освітньої діяльності та їх територіальні відокремлені структурні підрозділи. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування зазначив, що спірним у межах розгляду цієї справи є питання послідовності здобуття позивачем освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII, у контексті застосування п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-ХІІ), а відтак коректність відображення інформації при формуванні довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО.
Звернув увагу, що словосполучення «здобутий рівень освіти» безумовно вказує на факт завершеності процесу здобуття освіти, що свідчить про завершення і офіційне підтвердження рівня освіти відповідним дипломом (в даному випадку - бакалавра), який позивач наразі не отримав.
Вважає, що саме відповідач, з урахуванням приписів розділу ІV Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 № 620, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.2018 за № 1132/32584 (далі – Положення №620), як розпорядник ЄДЕБО та технічний адміністратор ЄДЕБО - ДП «Інфоресурс» мають повноваження на внесення інших змін до електронної бази, зокрема щодо внесення змін про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII, щодо позивача.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
01.09.2016 позивач вступив до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, освітній рівень – бакалавр, та 30.06.2020 був відрахований із закладу освіти.
13.09.2022 позивач вступив до Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова, рівень освіти - бакалавр, форма здобуття освіти - денна (номер наказу про зарахування №581-03 від 13.09.2024).
30.10.2024  в ЄДЕБО було сформовано довідку про здобувача освіти за даними ЄДЕБО світи №463777. У графі  «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне  здобуття освіти на порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII зазначено «Ні, порушує».
23.01.2025 позивач звернувся із заявою до МОН України з проханням внести зміни до даних, що містяться в ЄДЕБО щодо нього, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Листом №3/992-25 від 30.01.2025 МОН України у внесенні змін до даних ЄДЕБО щодо позивача відмовлено. Зазначено, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, здобувач освіти ОСОБА_1 01.09.2016 зарахований на навчання за освітнім ступенем бакалавра до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна, відрахований 30.06.2020. 13.09.2022 повторно зарахований на навчання за освітнім ступенем бакалавра до Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. Таким чином, ОСОБА_1 здобуває освіту в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності. 
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо внесення змін до відомостей, що містяться в ЄДЕБО у частині порушення порядку отримання послідовності освіти, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що маючи повну середню освіту, позивач почав здобувати перший (бакалаврський) рівень вищої освіти з 13.09.2022, дати початку здобуття освіти в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова. Відтак, вважав, що інформація, зазначена у довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО від 30.10.2024 №463777 про поточне здобуття позивачем освіти в Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова (рівень освіти бакалавр, форма здобуття освіти денна) про порушення послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII не відповідає дійсності, а тому є протиправною. Крім цього, ураховуючи роль МОН України, як розпорядника ЄДЕБО у спірних правовідносинах, суд вважав протиправними дії Міністерства у частині внесення відомостей до ЄДЕБО інформації про те, що поточне здобуття освіти позивача порушує послідовність здобуття освіти. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Пунктом  62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560) передбачено, що добувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5. Здобувачі освіти, які навчаються за державним замовленням у закладах освіти із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління МВС та ДСНС, для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти за формою, визначеною у додатку 9, видану закладом освіти із специфічними умовами навчання.
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону № 2145-VIII, рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII,  рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Частиною 2 ст. 17 Закону № 2145-VIII встановлено, що рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Відповідно до  ч. 1-3 ст. 40 Закону № 2145-VIII, після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту. Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності. Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Згідно із ч. 1, 2, 3, 4 ст. 5 Закону №1556-VII, підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень. Початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування типових спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності. Перший (бакалаврський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування складних спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності. Другий (магістерський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування задач дослідницького та/або інноваційного характеру у певній галузі професійної діяльності. Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: молодший бакалавр;  бакалавр;  магістр;  доктор філософії/доктор мистецтва.
Згідно із ст. 7 Закону  № 1556-VII єдиним документом, що підтверджує той факт, що особа успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію є диплом про вищу освіту. 
Аналіз  вищевказаних норм законодавства вказує, що особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми та проходження атестації. Здобуття рівня освіти має підтверджуватися відповідним документом про вищу освіту.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО ОСОБА_1 18.06.2014 отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_2 , видане Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №156 Харківської міської ради Харківської області, що свідчить про здобуття ним рівня базової середньої освіти.
27.05.2016 позивач здобув атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_3 , видане Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №156 Харківської міської ради Харківської області, що свідчить про здобуття ним рівня загальної середньої освіти.
01.09.2016 позивач був зарахований на навчання за освітнім ступенем бакалавра до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, проте 30.06.2020 був відрахований з  закладу освіти.
З 19.09.2022 зарахований і навчається за денною формою здобуття освіти за освітнім рівнем бакалавр до Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова за спеціальністю 275 “Транспортні технології (275.03 на автомобільному транспорті)”.
Колегія суддів звертає увагу,  що відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону № 2145-VIII рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Оскільки, позивач не отримав свого часу диплом «бакалавр» вважається, що він не пройшов та не виконав відповідну освітню програму за цим рівнем, а тому відсутні перешкоди для його повторного зарахування для навчання за цим рівнем вищої освіти.
Тобто, позивач не завершував навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, не отримував диплома бакалавра, як особа, яка успішно виконала відповідну освітню програму, оскільки відрахування означає, що позивачем не було завершено перший (бакалаврський) рівень вищої освіти як наступний етап (рівень) освіти.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач не завершив навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра, його повторне зарахування на навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної ст. 10 Закону № 2145-VIII.
Щодо способу захисту порушеного права позивача колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 8 Закону №1556-VII, засади функціонування ЄДЕБО визначаються законодавством. Інформація про здобувачів освіти та працівників закладів вищої освіти, що міститься у ЄДЕБО, надається безоплатно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, для використання у статистичних цілях.
Статтею 74 Закону № 2145-VIII  встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).
Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).
Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.
Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.
Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про захист персональних даних», «Про авторське право і суміжні права» та «Про публічні електронні реєстри».
Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.
Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.
Згідно із п. 5 розділу І Положення № 620 власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором ДП "Інфоресурс", що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО. Розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО.
Відповідно до  п. 2 розділу III Положення № 620, інформація вноситься до ЄДЕБО за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення ЄДЕБО або спеціалізованого програмного забезпечення, що використовується уповноваженими суб`єктами, узгодженого з технічним адміністратором ЄДЕБО.
Відповідно до  п. 1 розділу IV Положення № 620, розпорядник ЄДЕБО: 1) вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; 2) здійснює контроль за забезпеченням захисту інформації в ЄДЕБО згідно із законодавством; 3) використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; 4) вносить до ЄДЕБО інформацію щодо: - ліцензування (рішення про видачу, анулювання ліцензій на провадження освітньої діяльності, звуження, розширення освітньої діяльності) суб`єктів освітньої діяльності відповідно до ліцензійних умов на провадження освітньої діяльності; - результатів перевірок, ініційованих розпорядником ЄДЕБО, щодо дотримання суб`єктами освітньої діяльності - ліцензіатами ліцензійних умов на провадження освітньої діяльності; - акредитації спеціальностей, напрямів підготовки у закладах освіти, освітньо професійних програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів освітньо кваліфікаційного рівня "молодший спеціаліст", а також освітньо-професійних програм у сфері фахової перед вищої освіти (до затвердження положення про акредитацію освітньо-професійних програм у сфері фахової передвищої освіти); - іншу інформацію, визначену законодавством; 5) забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису; 6) встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО; 7) визначає: - перелік інформації, доступ до якої надається уповноваженим суб`єктам; - вартість послуг з організації та підтримання доступу до ЄДЕБО, а також інших послуг, пов`язаних з ЄДЕБО та її реєстрами, що надаються технічним адміністратором ЄДЕБО.
Аналіз вищевикладених норм законодавства вказує, що  власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є МОН України, а технічним адміністратором - ДП «Інфоресурс», що належить до сфери управління МОН України.
Обробка і захист інформації здійснюються в ЄДЕБО відповідно до вимог законодавства у сфері захисту інформації, що перебуває у власності держави.
Таким чином,  МОН України та Технічний адміністратор Єдиної державної електронної бази з питань освіти - ДП "ІНФОРЕСУРС" мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII щодо позивача.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що задля повного захисту прав позивача необхідно зобов`язати МОН України вжити заходів щодо внесення змін до ЄДЕБО інформації про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону №  2145-VIII щодо  ОСОБА_1 , а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII - вказати "Так, не порушує".
Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем послідовності здобуття освіти, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на викладене вище.
Посилання апелянта на те, що  зазначений спір не є публічно-правовим колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначений спір не стосується освітнього процесу, а пов`язаний з  інформації, яка  міститься в Електронній базі власником якої є держава в особі  центрального органу виконавчої влади у сфері освіти та науки. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з  рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 5, 7, 242, 311, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року по справі № 520/2462/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк