УХВАЛА

17 липня 2025 року 
м. Київ
справа № 420/493/25
провадження № К/990/28110/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,   Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1   на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі №420/493/25
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 06 липня 2018 року № 149 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким підполковника поліції ОСОБА_1 (0079338), згідно з пунктом 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», «звільнено з посади» начальника Новотроїцького відділення поліції Генічеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та позбавлено премії терміном на 1 місяць у розмірі 100%;
- поновити ОСОБА_1 (0079338) на посаді начальника Новотроїцького відділення поліції Генічеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 06 липня 2018 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області (код ЄДРПОУ 40108782) на користь ОСОБА_1 заробітної плати - грошового забезпечення, у вигляді різниці в заробітку, за час виконання нижчеоплачуваної роботи, за період з 01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року та премію у розмірі 100%, утриману за 1 місяць, без відрахування обов`язкових податків і зборів;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області скласти та надати: до Головного управління Пенсійного фонду у Кіровоградської області оновлені грошовий атестат № 72 від 02 жовтня 2024 року і довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, премію для призначення пенсії № 422 від 02 жовтня 2024 року, замість виданих.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року    позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі, а саме шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку та усунути недоліки позовної заяви.
На виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позивачем подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, оновлену позовну заяву разом з доказами направлення її копії сторонам.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення позивача на посаді, стягнення заробітної платні - грошового забезпечення, зобов`язати вчинити певні дії - повернуто без розгляду.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнятий 06 липня 2018 року (№ 149 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивача звільнено з посади начальника Новотроїцького відділення поліції Генічеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та позбавлено премії терміном на 1 місяць у розмірі 100%) та зважаючи на те, що позивач з 18 липня 2018 року приступив до обов`язків заступника начальника сектору кримінальної поліції Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області, тому про порушення своїх прав позивачеві стало відомо саме з 18 липня 2018 року. Відтак, строк звернення до суду з даним позовом закінчився відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України - 18 серпня 2018 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частинами першою та другою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що позивач проходив службу в органах поліції.
Наказом від 06 липня 2018 року №149 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача звільнено з посади начальника Новотроїцького відділення поліції Генічеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та позбавлено премії терміном на 1 місяць у розмірі 100% згідно з пунктом 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію».
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року    позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі, а саме шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку та усунути недоліки позовної заяви.
Від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, у якій він стверджував, зокрема, що після прийняття оскаржуваного відповідачем наказу (6 липня 2018 року), позивач був вимушений разом з дружиною та новонародженою дитиною, змінити своє місце проживання та переїхати до міста Берислав Херсонської області, у зв`язку із чим,  звернувся до керівництва ГУНП в Херсонській області із проханням надати йому можливість проходити службу за місцем перебування його родини. Умовами його призначення на посаду заступника начальника сектору кримінальної поліції Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області були  особисте клопотання керівництва про його призначення, відсутність будь-яких претензій з його боку щодо звільнення з посади начальника Новотроїцького ВП (оскарження до НПУ або суду). Позивач, будучи незгодним із оскаржуваним наказом, за захистом своїх порушених прав і інтересів у встановлений частиною п`ятою статті 122 КАСУ термін не звернувся через те що, проходячи службу в поліції і перебуваючи на керівних посадах  боявся неминучого, упередженого, суб`єктивного і негативного ставлення керівництва як районного, так і обласного рівня, як до нього особисто, так і до його подальшого проходження служби, просування по службі, отримання чергового спеціального звання (підполковником прослужив більш як 10 років, хоча для отримання чергового звання потрібно 5, і це без скарг і звернення до суду). Також позивач стверджував, що підпис про ознайомлення на наказі №149 проставив не він, оскільки він проставляв підпис на висновку службового розслідування. 
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам скаржника, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що факт проходження позивачем служби в Національній поліції України і перебування у прямому підпорядкуванні до відповідача не свідчить про те, що пропуск місячного строку звернення до суду відбувся з поважних причин. До того ж, позивач з 18 липня 2018 року приступив до обов`язків заступника начальника сектору кримінальної поліції Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області і не міг не знати про його звільнення з посади начальника Новотроїцького відділення поліції Генічеського відділу поліції ГУНП.
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо повернення позовної заяви з огляду на те, що позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду щодо оскарження наказу від 06 липня 2018 року № 149, яким позивача звільнено з посади начальника Новотроїцького відділення поліції Генічеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Частиною другою статті 44 КАС передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, для чого повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України").
У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі "МШ "Голуб" проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Отже за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач почав вчиняти дії щодо оскарження наказу    від 06 липня 2018 року № 149    більш ніж через шість років після його винесення, не вказавши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду, які перешкоджали своєчасному зверненню із цим позовом.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.
Колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що суд першої інстанції вірно застосував положення частини другої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Крім того, суд наголошує на тому, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановлену законом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1      на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року  та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року  у справі №420/493/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Херсонській області  про визнання протиправним та скасування наказу.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
А.Г.   Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду