ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 р. 	Справа № 520/14470/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.07.24  по справі № 520/14470/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                військової частини НОМЕР_1                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі- ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного  суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі- в/ч НОМЕР_2 , відповідач), в якому просив
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022  № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі-Постанова №168), у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;                                                            
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове  рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що  на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України у розмірі 100 000 грн достатньо встановлення наступних обставин: період дії воєнного стану; - статус військовослужбовця; - безпосередня участь у бойових діях / забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; - перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. 
Крім того, для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, не є обов`язковою лише безпосередня участь у бойових діях, оскільки положення пункту 1 Постанови №168 передбачають також здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. 
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 20.06.2024 у справі №360/328/23, апелянт зазначив, що  судом першої інстанції не було взято до уваги, що проблеми, які виникають підчас створення та обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не можуть мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив також про пропуск позивачем строку  звернення до адміністративного суду, передбаченого ст.122 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та  відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу на особливий період військового стану у складі військової частини НОМЕР_1 в період з 26.11.2022 по 06.06.2023 , що підтверджується  копією військового квитка  серії НОМЕР_3 . (а.с.18-21).
Як вбачається із довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданої в/ч НОМЕР_1 від 31.03.2024 №1082,  позивач ОСОБА_1 дійсно в період з 26.11.2022 по 06.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області . Підстава: Бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : 235/дск від 29.11.2022, №30/дск від 23.03.2023  (а.с.12-13).
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданою в/ч НОМЕР_1 від 11.05.2023 №1400,  позивач ОСОБА_1 дійсно в період з 23 березня  2023 року по 06 квітня 2023 року брав безпосередню участь  у заходах, для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації  проти України, перебуваючи в Донецькій та Луганській областях. Підстава: Бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : №30/дск від 23.03.2023, витяг з журналу бойових дій №75/ДСК від 18.03.2023 (а.с.24).
Відповідно до Витягу із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 інв.№75/дск від 18.03.2023, позивач ОСОБА_1  на виконання бойових розпоряджень командира в/ч НОМЕР_1  від 23.03.2023    та командира в/ч НОМЕР_4  від 20.03.2023 №1/2783/дск  виконував бойове завдання з метою підвищення ефективності розвідки в/ч НОМЕР_4 , нарощування зусиль розвідки для забезпечення ситуаційної обізнаності командування підрозділу (а.с.15).
Згідно з витягом з наказу  командира в/ч НОМЕР_1 від 06.06.2023 №157 ОСОБА_1 з 06.06.2023 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з- 07 червня 2023 року (а.с.30).
Згідно з листом-відповіддю в/ч НОМЕР_1 на адвокатський запит представника позивача  від 31.03.2024 №1081, додаткова винагорода молодшому сержанту ОСОБА_1 за період з 01.03.2023 по 22.03.2023  зазначена в довідці про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення від 31.03.2024 №1080, з якої вбачається , що  позивач за березень 2023 року отримав  лише додаткову винагороду у розмірі  30 000 грн (а.с.29,33).
Не погоджуючись з бездіяльністю  відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168,  у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення  здійснення заходів  з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, позивач звернувся із позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявні  в матеріалах справи довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України:  №1082 від 31.03.2024 та №1400 від 11.05.2023 , видані ОСОБА_1 , не є безумовною підставою для  виплати йому додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн, встановленої Постановою №168, за весь зазначеній в них період, оскільки  така довідка може бути  видана не лише для цілей підтвердження права на отримання винагороди, встановленої Постановою №168, а й з іншою метою, відмінної від тієї, з приводу якої виникли спірні правовідносини.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України  «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі- Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (Закон №2011-ХІІ)  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 , у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану»  в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022  строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває до цього часу.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022  року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі- Постанова №168).
Пунктом 5 зазначеної Постанови №168 встановлено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до абз.1 п.1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент  виникнення спірних правовідносин з урахуванням змін, внесених постановою від 20.01.2023 №43 ) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII “Про Збройні Сили України” (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац  2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
Відповідно до пункту 3 цього окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно з пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).
Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, який застосовується з 01.02.2023,  внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі-Порядок №260) , зокрема,  доповнено цей Порядок новим розділом: “XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану”.
Так, пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою №168 виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;.
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями..
За пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 4 розділу ХХХІV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.
Таким чином, позивач як військовослужбовець Збройних Сил набуває право на отримання збільшеної до 100000,00 грн  додаткової винагороди у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач у спірний період  проходив службу у в/ч   НОМЕР_1 .
В матеріалах справи містяться довідки, видані в/ч НОМЕР_1 від 31.03.2024 №1082 та від  11.05.2023 №1400 про те, що ОСОБА_1 дійсно в період  з 26.11.2022 по 06.04.2023 брав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій та Луганській областях.
Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів щодо визнання вищевказаних довідок недійсними або їх відкликання.
Підставами видачі зазначених довідок зазначено: Бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : №235/дск від 29.11.2022, №30/дск від 23.03.2023, витяг з журналу бойових дій №75/ДСК від 18.03.2023 .
В матеріалах справи наявний Витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв.№75/дск від 18.03.2023, відповідно до якого  позивач ОСОБА_1  на виконання бойових розпоряджень командира в/ч НОМЕР_1  від 23.03.2023  та командира в/ч НОМЕР_4  від 20.03.2023 №1/2783/дск  виконував бойове завдання з метою підвищення ефективності розвідки в/ч НОМЕР_4 , нарощування зусиль розвідки для забезпечення ситуаційної обізнаності командування підрозділу . Датою та часом початку виконання завдання  зазначено 23.03.2023, 18-00 (а.с.15).
На виконання  ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 про витребування доказів  військова частина   НОМЕР_1 надала суду  Витяги із бойових розпоряджень  командира військової частини НОМЕР_1 №235/дск від 29.11.2022 та №30/дск від 23.03.2023.
Відповідно до Витягу із бойового розпорядження  командира військової частини НОМЕР_1 №235/дск від 29.11.2022   ОСОБА_1 в період з 01.12.2022 по 31.12.2022 з метою безпосередньої участі  у бойових діях щодо забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, в період з 01.12.2022 по 31.12.2022 виконував бойове завдання.
Згідно з Витягом  із бойового розпорядження  командира військової частини НОМЕР_1 №30/дск від 23.03.2023   ОСОБА_1 виконував бойове завдання на виконання бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_4 ТрО №1/2783/дск від 20.03.2023, з метою підвищення ефективності розвідки, нарощування зусиль розвідки для забезпечення ситуаційної обізнаності командування бригади.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджена безпосередня   участь позивача ОСОБА_1 у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії  Російської Федерації належними доказами : довідками в/ч НОМЕР_1 від 31.03.2024 №1082 та від  11.05.2023 №1400 про  безпосередню участь   у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; Витягом з бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №30/дск від 23.03.2023 та Витягом із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 інв.№75/дск від 18.03.2023  у період з 23.03.2023 по 31.03.2023.
Як вбачається з наявної  в матеріалах справи  довідки в/ч НОМЕР_1  від 31.03.2024 №1080 про нараховані та виплачені   ОСОБА_1 суми , за березень 2023 року позивачу було виплачено  лише  додаткову винагороду за Постановою №168 в сумі 30 000 грн, а  додаткову винагороду , збільшену до  100 000 грн за березень 2023 року йому виплачено не було (а.с.33).
 У зв`язку з підтвердженням належними доказами безпосередньої участі позивача у період з 23.03.2023 по 31.03.2023 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької та Луганської областей, наявні підстави для виплати йому за цей період додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі.
Колегія суддів зазначає, що   позивач не може нести тягар негативних наслідків від неправомірної бездіяльності суб`єктів владних повноважень і недотримання ним  вимог законодавства в частині складення усіх необхідних документів та обміну інформацією щодо участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не може бути підставою для відмови у виплаті спірної винагороди.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі № 120/4387/23, від 28 травня 2024 року у справі № 120/5170/23,  від 23 вересня 2024 року у справі №120/4138/23 та від 10.10.2024 у справі № 120/14641/23.
Довод відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, викладений у відзиві на апеляцію, колегія суддів вважає необґрунтованим та погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність  причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, викладеним  в ухвалі від 29.05.2024 про поновлення строку.
Посилання  відповідача на відсутність підстав для виплати позивачу додаткової  грошової винагороди, збільшеної до 100 000 грн колегія суддів вважає  необґрунтованими  з вище наведених підстав.
У зв`язку з  викладеним, апеляція позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення- скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не нарахування та не виплати   ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 100 000,00 грн  в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки  і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України   за період з 23.03.2023 по 31.03.2023.
Докази участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки  і оборони, відсічі і стримування збройної агресії   Російської Федерації проти України за період з 01.03.2023 по 22.03.2023 відсутні, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з   рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи  апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до  ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2  ст. 317 КАС України  неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове  задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ч. 4 ст.  241, ст. ст.  243,  250,  308,  311,  317,  321,  322,  325,  326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року  по справі № 520/14470/24 - скасувати. 
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1   задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1  щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1  збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої   постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення  у період здійснення зазначених заходів в період   з 23 березня 2023 року по 31 березня 2023 року  в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язати  військову частину НОМЕР_1  нарахувати й виплатити ОСОБА_1  збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену   постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення у період здійснення зазначених заходів в період   з 23 березня 2023 року по 31 березня 2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін