ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 р.	Справа № 440/3263/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2025, (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва) по справі № 440/3263/25
за позовом      Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
до     Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,   третя особа:       ОСОБА_1 
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі- позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 27.02.2025 за виконавчим провадженням №76835787 про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн.
В обґрунтування позову зазначило, що судове рішення від 25.09.2024 по справі № 440/10651/24 виконано боржником в межах покладених зобов`язань, натомість державним виконавцем безпідставно накладено на пенсійний орган штраф за його невиконання.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що пенсійний орган в межах своєї компетенції, у добровільному порядку виконав рішення суду від 25.09.2024 по справі № 440/10651/24, а саме: провів з 20.03.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру.
Щодо проведення виплати перерахованої пенсії, вказує, що нарахована заборгованість пенсії за період з 20.03.2024 по 31.01.2025 в розмірі 128 235,09 грн. облікована в органі Пенсійного фонду України для виплати в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. 
Зауважує, що на даний час розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління на І квартал 2025, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не передбачено. 
Отже, рішення суду в частині проведення виплати перерахованої пенсії стягувачу не виконано відповідачем з поважних підстав, а саме через відсутність відповідного фінансування.
Вважає, що невиконання судового рішення пенсійним органом в частині виплати коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи, що залишив поза увагою суд першої інстанції.
Відповідач не надав відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2025 залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористався.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 у справі № 440/10651/24, яке за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 04.11.2024 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без обмеження її максимального розміру та з урахуванням виплачених сум, з 20.03.2024.
10.01.2025 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/10651/24, який пред`явлений ОСОБА_1 до примусового виконання.
Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.01.2025 відкрито виконавче провадження № 76835787 з примусового виконання виконавчого листа № 440/10651/24 та встановлено боржнику строк для виконання рішення суду 10 робочих днів.
05.02.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до Відділу примусового виконання рішень повідомлення про виконання судового рішення, в якому зазначило, що ОСОБА_1 з 20.03.2024 проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру. Нарахована заборгованість пенсії за період з 20.03.2024 по 31.01.2025 в розмірі 128 235,09 грн. облікована в органі Пенсійного фонду України для виплати в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Виплата коштів ОСОБА_1 на виконання рішення суду здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. 
13.02.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника – Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штраф на користь держави в розмірі 5 100 грн.; зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів.
27.02.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штраф на користь держави в розмірі 10 200 грн. 
У постанові зазначено, що на адресу відділу від боржника надійшла відповідь згідно якої встановлено, що перерахунок пенсії стягувачу проведено, сума до виплати 128 235,09 грн. Відомостей щодо виплати нарахованої суми боржником не надано. Отже, рішення суду боржником в повному обсязі не виконано.
Не погодившись із постановою про накладення штрафу від 27.02.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Полтавській області в повному обсязі не виконало судове рішення від 25.09.2024 у справі № 440/10651/24, оскільки виплата пенсії не здійсненні, доказів які б вказували на поважність причин невиконання рішення суду, а також доказів на вжиття належних заходів на вимогу державного виконавця щодо його виконання, не надало, відтак спірна постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусовому виконанню за правилами ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Згідно з ч. 1, п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Частинами 2, 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника – фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб – 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника – юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Водночас визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та у справі № 360/4708/20, від 31.05.2022 у справі № 360/940/20.
Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 у справі № 440/10651/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без обмеження її максимального розміру та з урахуванням виплачених сум, з 20.03.2024.
Сторонами визнається, що на виконання судового рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2024 без обмеження її максимального розміру.
Разом з тим, боржником не виплачено ОСОБА_1 нараховану заборгованість пенсії за період з 20.03.2024 по 31.01.2025 в розмірі 128 235,09 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що пенсійним органом рішення суду у справі 440/10651/24 виконано не в повному обсязі, а саме не проведено виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 20.03.2024 по 31.01.2025 в розмірі 128 235,09 грн. та не повідомлено поважних причин такого невиконання.
Також, суд першої інстанції встановив, що на боржника вже накладався штраф за невиконання судового рішення на підставі постанови від 13.02.2025.
Виходячи з викладеного, за висновками суду першої інстанції, відповідачем обґрунтовано прийнято постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у подвійному розмірі.
Разом з тим, суд першої інстанції не надав жодної оцінки обставинам, за яких пенсійний орган не виконує судове рішення в частині виплати перерахованої пенсії стягувача.
Так,  Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області як державному виконавцю, так і суду повідомило, що нарахована заборгованість пенсії за період з 20.03.2024 по 31.01.2025 в розмірі 128 235,09 грн. облікована в органі Пенсійного фонду України для виплати в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. 
Відповідно до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу II Порядку.
Відтак, виплата коштів ОСОБА_1 на виконання рішення суду здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
Під час судового розгляду, позивач також вказував, що на даний час розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління на І квартал 2025, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не передбачено, на підтвердження чого надав копію тимчасового розпису.
Отже, за твердженням пенсійного органу, неможливість виконання судового рішення в частині виплати заборгованості з пенсії зумовлена відсутністю відповідного фінансування.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пунктами 1, 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (далі - Положення № 28-2) Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).
Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.
Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.
Пунктом 3 Положення № 28-2 визначено, що основними завданнями управління Фонду є, зокрема: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.
Відповідно до п. 4 Положення № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.
За приписами ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
У контексті викладеного слід зауважити, що фактичне виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постанові від 31.05.2022 у справі №360/940/20.
Пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Головне управління не має.
Специфіка категорії справ, до якої належить дана справа, полягає у залежності проведення виплат від бюджетних асигнувань на відповідні цілі з Державного бюджету України. В даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не є розпорядником бюджетних коштів.
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не наділене повноваженнями самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати виплату коштів.
Проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
У постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.
Колегія суддів зазначає, що для накладення на боржника штрафу за не виконання рішення суду необхідно встановити наявність винної поведінки, проте, на час розгляду справи, колегія суддів не встановила достатніх підстав для висновку про умисне ухилення пенсійного органу від виконання рішення суду у справі 440/10651/24.
Встановлені обставини справи вказують на неможливість самостійного виконання боржником судового рішення в частині виплати стягувачу різниці перерахованої пенсії, що обумовлюється відсутністю у пенсійного органу належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для її виплати.
Враховуючи те, що позивач не мав можливості здійснити виплату нарахованої заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 20.03.2024 по 31.01.2025 в розмірі 128 235,09 грн у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, що є поважною підставою невиконання судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для накладення на нього штрафу.
Водночас, державний виконавець, приймаючи спірну постанову, лише обмежився висновком щодо не виконання боржником судового рішення без поважних причин, проте не встановив з яких саме підстав боржник не виконав рішення суду в частині виплати перерахованої пенсії та чи є такі обставини поважними.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, відповідно до ст. 77 КАС України, не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 27.02.2025 діяв не у межах та не в спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому вона підлягає скасуванню.
Натомість, суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 287, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 440/3263/25  скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 27.02.2025 за виконавчим провадженням № 76835787 про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  18.06.2025 року