УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/6695/23                 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І. 
Категорія 68                    Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                Коломієць О.С.
суддів                         Талько О.Б., Борисюка Р.М. 
з участю секретаря
судового засідання                Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №296/6695/23 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою внучкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради про захист прав та інтересів малолітньої дитини та усунення перешкод у вихованні дитини
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 
на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Драча Ю.І.
в с т а н о в и в:
У липні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у її спілкуванні з малолітньою внучкою ОСОБА_4 , 2019 року народження, шляхом визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , встановити зустрічі кожної першої та третьої неділі місяця з 11:00 год до 14:00 год, за участю матері дитини, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , або на нейтральній території у місті Житомирі в місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини та протягом тижня щоліта за попереднім узгодженням з батьками дитини, а також вирішити питання судових витрат.
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з малолітньою внучкою ОСОБА_4 , 2019 року народження, шляхом визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні онуки.
Встановлено зустрічі кожної першої та третьої неділі місяця з 11:00 год до 14:00 год. за участю матері або батька дитини, або обох батьків, за адресою місця проживання ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , або на нейтральній території у місті Житомирі в місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 11 червня 2024 року змінено. У резолютивній частині рішення спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні із малолітньою внучкою ОСОБА_4 , 2019 року народження, визначено наступним чином:
«Встановити ОСОБА_3 зустріч кожної першої та третьої неділі місяця із 12:00 години до 14:00 години за участю матері ОСОБА_1 або батька дитини ОСОБА_2 , або обох батьків, на нейтральній території у місті Житомирі у місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини». У решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2025 року постанову Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року залишено без змін.
У грудні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просили відстрочити виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.06.2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі №296/6695/23 строком на один рік. На обґрунтування поданої заяви вказували, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05.30 годин 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває дотепер. Вони проживають на території, яка постійно перебуває під обстрілами та атаками балістичних ракет та шахедів, на якій працюють засоби оповіщення повітряної тривоги та засоби ППО. Будь-яких укриттів у районі їхнього проживання немає, тому вони вимушені ховатися між двома стінами будинку під час повітряних тривог. Вказані обставини негативно впливають на фізичний та психологічний стан здоров`я малолітньої ОСОБА_5 , вона перебуває у стані постійної нервової напруги, відмовляється спати вдень та залишатися без матері взагалі. З метою збереження життя та здоров`я їх дитини, а також для забезпечення дитині безпечних умов для проживання було прийнято рішення про виїзд ОСОБА_1 із Альбіною із 25.12.2024 року за межі Житомирської області. З огляду на вказане, з незалежних від заявників, але об`єктивних надзвичайних причин фізичні зустрічі дитини із бабою у місті Житомирі є неможливими.
Зазначали, що на даний час неможливо виконувати рішення суду через воєнний стан на території України. Загальновідомий факт воєнного стану на всій території України, збройна агресія російської федерації проти України безперечно є надзвичайною подією та винятковим випадком, що в сукупності обумовлюють об`єктивні ускладнення для виконання рішення суду в цій справі щодо особистих зустрічей баби з малолітньою онукою в місті Житомирі, а отже виконання рішення батьками дитини є об`єктивно не лише утрудненим, але й неможливим.
Додавали, що окрім вказаного, ОСОБА_1 потребує довготривалого лікування, яке необхідно провести у безпечних умовах, тому було прийнято рішення про виїзд ОСОБА_1 із Альбіною із 25.12.2024 року за межі Житомирської області. Також підставою для відстрочення виконання рішення суду зазначали той факт, що ОСОБА_3 протягом жовтня-грудня свідомо не бажала виконувати рішення суду, а відтак відстрочка виконання рішення суду не завдасть їй будь-якої шкоди та не порушить її прав.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення. Відстрочено виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.06.2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі №296/6695/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою внучкою ОСОБА_4 , 2019 року народження, на строк один рік з дня ухвалення такого рішення.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що загальновідомими є факт, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України оголошено воєнний стан, який постійно продовжується та діє по теперішній час. У 2025 році ситуація із кількістю повітряних тривог дещо змінилися, повітряні тривоги лунають набагато рідше. Суд не пересвідчився, чи дійсно ОСОБА_1 скористалася, придбаними 17.12.2024 року квитками, та 25.12.2024 року разом із Альбіною покинули місто Житомир. 19 квітня 2024 року ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приїхали в селище Вереси Житомирського району, для того, що перевірити цей факт. Проте у дворі будинку АДРЕСА_2 вони побачили ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що склали відповідний акт.
Вважає також помилковим висновок суду в оскаржуваній ухвалі про те, що заявники, на думку суду, здійснили достатні дії для організації процесу виконання рішень. Так постанова Верховного Суду України за касаційною скаргою ОСОБА_3 прийнята лише 19.02.2025 року. Жодних дій, направлених на виконання рішення суду, ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 , не здійснено. Як неодноразово зазначалось ОСОБА_3 , її прагнення проводити зустрічі з онукою, в тому числі, за місцем свого проживання, крім іншого, пов?язане з бажанням познайомити дитину зі своїм побутом, переглядати сімейні фотографії, ділитись цікавими фактами та історіями з дитинства доньки позивачки, розпочати спільну сімейну традицію.
Додає, що дійсність діагнозу та справжність довідки з медичної установи про стан здоров`я ОСОБА_1 та необхідність лікування тривалістю вісім місяців є сумнівною.
ОСОБА_2 скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що доводи апелянта щодо рідких повітряних тривог у 2025 році явно суперечать фактичним обставинам справи. У своєму письмовому запереченні від 29.12.2024 року ОСОБА_3 вказувала, що їй було запропоновано зустрічі з онукою в розважальному центрі, щоб вона могла спілкуватися із дитиною, однак дитину привозили на зустріч 17.11.2024, 01.12.2024 та 15.12.2024 сторонні люди, які не зазначені у судовому рішенні. Апелянт безпідставно ставить під сумнів перебування ОСОБА_1 з дитиною з 25.12.2024 року за межами міста Житомира.
Доводи апеляційної скарги про те, що жодних дій, направлених на виконання рішення суду, ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_9 не здійснено, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 особисто не з`являлася на запропоновані побачення з онукою в листопаді та в грудні 2024 року. У судовому засіданні суду першої інстанції 03.04.2025 року ОСОБА_3 була присутня разом з іншими учасниками процесу під час огляду судом оригіналів медичних документів на ім`я ОСОБА_1 . Суд погодився, що інформація про стан здоров`я є конфіденційною інформацією. При цьому ОСОБА_3 не наполягала на огляді цих документів і не висловлювала будь-якого хвилювання щодо стану здоров`я доньки.
Отже, ухвала суду першої інстанції від 03.04.2025 року відповідає вимогам матеріального та процесуального права та захищає право малолітньої дитини на перебування під час воєнних дій у безпечних умовах, які гарантують їй захист життя та здоров`я.
ОСОБА_1 також подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що звернувшись до суду з позовом по цій справі, позивачка просила встановити їй зустрічі з малолітньою онукою два рази на місяць або в приміщенні її приватної квартири або на нейтральній території в місті Житомирі. Її вимоги були задоволені судовими рішеннями у цій справі, яке набрало законної сили 22.10.2024. Однак ОСОБА_3 не виявляла бажання спілкуватися з дитиною. Відповідачі запропонували їй в добровільному порядку приходити на зустрічі з дитиною в установлені судовим рішенням дні та години з 17 листопада 2024 року, для чого приводили дитину на визначену ними нейтральну територію у місті Житомирі. Свідками цього були представник органу опіки виконкому Житомирської міської ради, представник по довіреності та адвокат Гербеда К.О. Однак ОСОБА_3 на ці зустрічі з онукою протягом листопада-грудня 2024 року не приходила.
25.12.2024 року ОСОБА_1 разом із дитиною змушені були виїхати потягом з Києва до Львова, маючи намір виїхати закордон, однак їх плани змінилися і вони поїхали до Чернівців, де майже немає повітряних тривог. Дитина у місті Чернівці спить спокійно всю ніч і перестала шарахатися та ховатися від будь-якого стороннього звука. Але апелянта не цікавить психологічний та фізичний стан її онуки і її не турбує питання необхідності забезпечення для дитини безпечних умов проживання.
ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокат Гербеда К.О. у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У поданому клопотанні від 13.06.2025 року ОСОБА_2 просив справу розглядати у його відсутність.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.
Задовольняючи заяву та відстрочуючи виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.06.2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі № 296/6695/23 строком на один рік, суд першої інстанціях виходив із необхідності забезпечення безпеки малолітньої дитини ОСОБА_4 , збереження її життя та здоров`я та її сталого повсякденного ритму життя, та врахував військову агресію російської федерації проти України та перебування України у воєнному стані, з урахуванням призначеного неврологом довготривалого лікування матері дитини та виїздом 25.12.2024 року заявниці з дитиною за межі Житомирської області.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Частиною 4 статті 435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи – тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 11 червня 2024 року з урахуванням змін внесених постановою Житомирського апеляційного суду 22 жовтня 2024 року, визначено способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні із малолітньою внучкою ОСОБА_4 , 2019 року народження у формі зустрічей кожної першої та третьої неділі місяця із 12:00 години до 14:00 години за участю матері ОСОБА_1 або батька дитини ОСОБА_2 , або обох батьків, на нейтральній території у місті Житомирі у місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини
Як зазначають заявники, фізичні зустрічі онуки з бабою унеможливлені, оскільки в Україні введено воєнний стан та ОСОБА_1 разом із малолітньою Альбіною виїхали за межі Житомирської області, а саме перебувають у місті Чернівці.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.
Колегія суддів вважає, що введення воєнного стану на території України та складна безпекова ситуація не можуть бути єдиною та безумовною підставою для відстрочення виконання рішення суду.
Також, суд вважає за доцільне звернути увагу заявників, що воєнний стан введений на всій території України, в тому числі і в Чернівецькій області, складна безпекова ситуація, викликана збройною агресією російської федерації проти України склалася також на свій території держави.
Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання, вбачається, що законодавство надає право суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відстрочення виконання рішення – це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.
Оцінюючи доводи заяви про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Тимчасовий виїзд дитини за межі Житомирської області не може непропорційно обмежувати право баби на спілкування з її онукою, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних відносин та емоційного контакту малолітньої онуки з її бабою. 
Під час виконання рішення суду сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для позивача та відповідачів способи побачень, які не будуть для кожного з них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між бабою та її онукою, а також забезпечать для усіх належні безпекові умови. Оскільки суд не може не врахувати, що тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між бабою та її онукою.
Доказів того, що тривале лікування матері малолітньої ОСОБА_10 за призначенням лікаря має здійснюватися за межами постійного місця проживання та не може бути реалізоване у місті Житомирі заявниками не надано.
Доводи заявників про те, що ОСОБА_3 не вчиняла жодних дій, направлених на виконання рішення суду, не з`являлася на організовані заявниками зустрічі у листопаді та в грудні 2024 не свідчать про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення.
Органи і служби у справах дітей і суди повинні вживати дієвих заходів з метою надання підтримки у вирішенні проблем у сімейних стосунках, реалізації на практиці гарантій взаємного спілкування зокрема у ситуації, що склалася, баби та онуки.
Відстрочення виконання судового рішення про контакт баби з онукою може призвести до ілюзорності захисту прав та інтересів учасників цієї справи. До того ж необхідно враховувати, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (частина шоста статті 435 ЦПК України).
Таким чином, з метою дотримання справедливого балансу інтересів сторін апеляційний суд приходить до висновку, що на виконання вимог статті 435 ЦПК України, заявниками не доведено існування обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та є підставою для відстрочення виконання рішення суду щодо визначення способу участі баби у спілкуванні та вихованні онуки.
Отже, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, призвело до постановлення у справі незаконної ухвали, а тому остання підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду з вищевказаних підстав (п .3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою внучкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради про захист прав та інтересів малолітньої дитини та усунення перешкод у вихованні дитини.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуючий                                 Судді