Номер провадження: 33/813/1175/25
Номер справи місцевого суду: 504/384/25 
Головуючий у першій інстанції Литвинюк  А. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
адвоката Букур Максима Євгеновича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 
адвоката Майорова Сергія Володимировича, представника ОСОБА_2 , 
адвоката Толпегіна Андрія Володимировича, представника потерпілого ТОВ «Нордекс Карго»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, апеляційну скаргу адвоката Букур Максима Євгеновича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року,- 

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
На вищевказану постанову суду адвокат Букур М.Є., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Букур М.Є. посилається на те, що хоч ст.124 КУпАП й не містить посилання на вчинення водієм саме ДТП, для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення пп.«б» п.2.3 ПДР має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок між його діями та нехтуванням безпеки дорожнього руху.
Окрім того, судом першої інстанції залишено поза увагою також порушення вимог ПДР іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_2 - який лишив транспортний засіб біля узбіччя, частково розмістивши його лівий бік на проїзній частині, де і сталося зіткнення, не виконавши при цьому вимоги Правил дорожнього руху України, визначені у п.п. 15.11, 15.14, 9.9, 9.10, 9.11, що додатково підтверджено висновком експерта від 29.01.2025 №ЕД-19/113-25/662-ІТ, який судом першої інстанції було визнано неналежним доказом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№222917 від 17 січня 2025 року водій  ОСОБА_1 , 17.01.2025 року о 02:05 год керуючи транспортним засобом DAF FT FX 105, державний номерний знак НОМЕР_1 на 32 км.+150 м. автодороги М14 «Одеса-Мелітополь» в Одеському районі Одеської області, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, в результаті чого втратив керування та здійснив зіткнення з припаркованим на узбіччі транспортним засобом IVECO, державний номерний знак НОМЕР_2 , з причіпом KOGELSNCO 24, державний номерний знак НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.3.б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП суд першої інстанції у своїй постанові, дійшов висновку про те, що докази у своїй сукупності доводять факт вчинення поставленого йому у провину адміністративного правопорушення та не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості. 
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами. 
Так, вина  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№222917 від 17 січня 2025 року (а.с.1); 
- схемою місця ДТП, яка сталася 17 січня 2025 року на 32 км.+150 м. автодороги М14 «Одеса-Мелітополь» в Одеському районі Одеської області, у якій не зазначено зауважень учасника ДТП (а.с.2);
- письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 від 17 січня 2025 року, в яких останній пояснив, що 17 січня 2025 року приблизно о 02 год. 05 хвл. він рухався за адресою Одеська обл., траса М14 32 км+150 м. зі сторони Коблево на трасі стояла машина Iveco фура габарити якої не горіли, аварійного знаку не було, ОСОБА_1 їхав на авто DAF, машину не замітив і відбулося зіткнення автомобілів. У другій машині водія не було (а.с.3). 
Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що водій ОСОБА_1 порушив пункти 2.3б ПДР України, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження кузову з матеріальними збитками, що зазначено в протоколі і є складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Отже, відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до п. 2.3б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги адвоката Букур М.Є., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , про те, що висновок експерта, судом неправомірно та безпідставно визнано недопустимим доказом, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим з наступних підстав. 
Так судом встановлено, що висновок експерта Носенка О.М. №ЕД-19/113-25/662-ІТ від 29 січня 2025 року, який виконаний за заявою ОСОБА_1 за вихідними даними з заяви та копій матеріалів ДТП вбачаються наступні висновки.
Відповідно до висновку експерта, у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, водій автопоїзду у складі тягача DAF FT XF105 з напівпричепом SCHMITZ SKO 27А ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується слід дійти висновку про відсутність у водія автопоїзду у складі тягача DAF FT XF105 з напівпричепом SCHMITZ SKO 27А ОСОБА_1 технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді застосуванням своєчасного гальмування.
В діях водія автопоїзду у складі тягача DAF FT XF105 з напівпричепом SCHMITZ SKO 27А ОСОБА_1 відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.
У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, водію автопоїзду у складі тягача IVECO з напівпричепом KOGELSNCO 24, слід було керуватися технічними вимогами пунктів 15.11,15.14, 9.9, 9.10,9.11 Правил дорожнього руху.
У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, технічна можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді для водія автопоїзду у складі тягача IVECO з напівпричепом KOGELSNCO 24 визначалася виконанням вимог пунктів 15.11,15.14,9.9,9.11 Правил дорожнього руху.
В діях водія автопоїзду у складі тягача IVECO з напівпричепом KOGELSNCO 24 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 15.11,15.14, 9.9, 9.10,9.11 Правил дорожнього руху. Невідповідність пунктам 15.11,15.14,9.9,9.10,9.11 Правил дорожнього руху. Невідповідність пунктам 15.11,15.14,9.9,9.10,9.11 Правил дорожнього руху в діях водія автопоїзду у складі тягача IVECO з напівпричепом KOGELSNCO 24 з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією пригоди.
Експертне дослідження було проведено на замовлення ОСОБА_1 , експерт не був попереджений судом про кримінальну відповідальність. Будь-яких клопотань про допит в судовому засіданні експерта, учасники справи не заявляли.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що експертом Носенко О.М. зазначено, про те, що у дорожньо-транспортній ситуації, яка є предметом дослідження слід дійти висновку про відсутність у водія автопоїзду у складі тягача DAF FT XF105 з напівпричепом SCHMITZ SKO 27А ОСОБА_1 технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді застосуванням своєчасного гальмування.
Однак зі схеми ДТП вбачається відсутність взагалі гальмування, при цьому водієм ОСОБА_1 схема підписана без зауважень, а тому зазначення експертом про відсутність у водія можливості запобігти ДТП при застосуванні гальмування, базуються лише на припущеннях експерта, який в свою чергу проводив дослідження лише за вихідними даними з заяви самого ОСОБА_1 та копій матеріалів справи.
Також експертом зроблено висновок про порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 при цьому, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які також не надані під час розгляду справи, як у суді першої та апеляційної інстанції про невиконання водієм ОСОБА_2 вимог 15.11,15.14, 9.9, 9.10,9.11 Правил дорожнього руху, що також судом вважається припущеннями експерта, без достатніх доказів в матеріалах справи, саме на підставі яких експертом повинен бути зроблений висновок.
За таких підстав, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про те, що висновок експерта Носенка О.М. №ЕД-19/113-25/662-ІТ від 29 січня 2025 року, не може вважатися допустимим доказом.
Крім того, до суду апеляційної інстанції адвокатом Майоровим С.В., представником потерпілого ОСОБА_2 було подано висновок експерта Ющенка М.Б. №СЕ-19/105-25/5208-ІТ від 29 травня 2025 року, який виконаний за дорученням адвоката Майорова С.В. за вихідними даними з доручення адвоката та копій матеріалів ДТП, з якого вбачаються наступні висновки.
Оскільки схема місця ДТП не містить достатнього комплексу трасологічних ознак, відповісти на питання: «Де відносно меж проїжджої частини відбувся наїзд тягача під керуванням ОСОБА_1 на причеп, припаркований на правому узбіччі та краю проїжджої частини?», в рамках проведеного дослідження не вдається за можливе.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «DAF FT XF 105»з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 27A» ОСОБА_1 , мав технічну можливість уникнути події шляхом безпечного об`їзду ліворуч перешкоди на проїзній частині, у вигляді задньої лівої частини напівпричепу автомобіля IVECO, тобто, діючи відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «DAF FT XF 105» з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 27A» ОСОБА_1 , мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду своєчасним гальмуванням з зупинкою транспортного засобу до місця наїзду, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автопоїзду у складі автомобіля марки «DAF FT XF 105» з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 27А» ОСОБА_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 2.3(б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху.
Вибрана водієм ОСОБА_1 , швидкість руху автопоїзду на момент ДТП, яка дорівнювала 60...70 км/год, є безпечною для даних дорожніх умов по умовам видимості, а тому в його діях не убачається невідповідностей з вимогами п. 12.2 Правил дорожнього руху.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автопоїзду у складі автомобіля марки «IVECO» з напівпричепом марки «Kogel» ОСОБА_2 , для забезпечення
безпеки дорожнього руху повинен був, діяти відповідно до вимог п.п. 9.9(а), 15.1, 15.2, 15.11, 15.14 Правил дорожнього руху.
Оскільки водій автомобіля марки «DAF FT XF 105» з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 27А» ОСОБА_1 , мав технічну можливість запобігти наступу даної події як застосувавши своєчасно гальмування так і застосувавши маневр об`їзду перешкоди, з лівого боку, відповідно реагуючи на зміну дорожньої обстановці, то в даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, його дії, які не відповідали вимогам п.2.3(б) та п.12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки, водій автопоїзду у складі автомобіля марки «IVECO» з напівпричепом марки «Kogel» ОСОБА_2 , не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти наступ даної події то з технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, в його діях будь яких невідповідностей з вимогами Правил, які перебувають у причинному зв`язку з подією, що настала, не вбачається.
Однак, апеляційний суд не може прийняти як належний доказ цей висновок експерта, оскільки він поданий після встановлення районним судом всіх обставин у справі та винесення постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у обох висновках зазначено про необхідність водію ОСОБА_1 діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
Доводи апеляційної скарги адвоката Букур М.Є., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою також порушення вимог ПДР іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_2 - який лишив транспортний засіб біля узбіччя, частково розмістивши його лівий бік на проїзній частині, де і сталося зіткнення, не виконавши при цьому вимоги Правил дорожнього руху України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки винуватість водія ОСОБА_2 жодним чином не виключає вину водія ОСОБА_1 , проте суд розглядає саме протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . За ч.2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Отже, винуватість інших учасників події в порушенні ПДР, жодним чином не виключає вину водія ОСОБА_1 у вчиненому ним правопорушенні, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. По аналогії ст.337 КПК України, судовий розгляд у справах про адміністративне правопорушення проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.
Водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, що є джерелом підвищеної небезпеки, для забезпечення безпеки дорожнього руху був зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.
Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення – є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Букур Максима Євгеновича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.
Повний текст постановлено 01 вересня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду         О.С. Комлева