ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 червня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 280/7789/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі № 280/7789/24                      (суддя Стрельнікова Н.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі  позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої заяви,  просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач) від 19.07.2024 №/ПС084050019061 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підприємствах, розташованих на території Російської Федерації з 09.09.1996 р. по 15.12.1996, з 24.09.1997, з 24.09.1997 року по 16.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 12 липня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в липні 2024 року звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 19.07.2024 №ПС084050019061 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає таке рішення протиправним, наполягає, що має право на призначення пенсії та має достатній страховий стаж.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.07.2024 №/ПС084050019061  про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1  періоди роботи а з 09.09.1996  по 15.12.1996, з 24.09.1997, з 24.09.1997 по 16.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 01.10.2021, та вкладки до трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.2021, та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 21.06.2024.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи на території російської федерації з 09.09.1996 по 15.12.1996, з 24.09.1997 по 16.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.2021 та вкладки до трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.2021, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. До страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991. Крім того,  23 грудня 2022 року набрав чинності закон України “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року”, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москва 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 06 березня 1998 року №140/98-ВР. Враховуючи наведене, ГУ ПФУ в Харківській області правомірно відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Позивач не підтвердив страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за цей період. 
В частині призначення пенсії позивачу відповідач стверджує, що суд втрутився у дискреційні повноваження пенсійного органу. 
Позивач своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що в липні 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області  із заявою про призначення пенсії по інвалідності (заява від 12.07.2024 року №5007).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (за екстериторіальністю) від 19.07.2024 №ПС084050019061, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
В обґрунтування відмови зазначено наступне: “Згідно зі статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії по інвалідності І-ІІ групи мають особи віком від 43 років до досягення особою 45 років включно при наявності необхідного стажу - 10 років. Страховий стаж заявника 05 років 05 місяців. З 01.01.2023 російська федерація припинала участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РСФСР по 31.12.1991. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.2021 та вкладки до трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.2021, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 09.09.1996 по 15.12.1996, з 24.09.1997 по 06.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011, оскільки робота в російській федерації та період початку трудової діяльності раніше дати видачі трудової книжки.”
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів  роботи до її страхового стажу. Обрана відповідачем позиція суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на отримання пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 09.09.1996  по 15.12.1996, з 24.09.1997, з 24.09.1997 по 16.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011, підтверджені дублікатом трудової книжки   НОМЕР_1 , виданої 01.10.2021, та вкладки до трудової книжки НОМЕР_3 від 01.10.2021.
Спірне рішення ГУПФУ прийнято без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд встановив, що позивач має достатній страховий стаж, а тому зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з дня, що настає за днем встановлення інвалідності – 21.06.2024, і це є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою  статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього  Закону   в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті  32  Закону № 1058-IV, право на призначення пенсії по інвалідності ІІ-ІІІ групи мають особи віком від 43 років до досягнення 45 років виключно за наявності необхідного стажу 10 років.
Згідно з частиною 1  статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4   статті 24 Закону №   1058-IV).
До 01 січня 2004 року страховий стаж працівників обраховувався відповідно до  Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII від 05.11.1991 року, який набрав чинності 01.01.1992 року на підставі постанови ВР України від 6 грудня 1991 року № 1788-XII (далі  Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини 1  статті 56 цього Закону, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, підтвердження стажу роботи згідно Порядку №637, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", вимагається лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а та інших.
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей. Тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Судом досліджено дублікат трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 01.10.2021 та вкладки до трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.2021, у якій наявні відповідні записи за періоди роботи: з 09.09.1996 по 15.12.1996, з 24.09.1997, з 24.09.1997 по 16.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011, що відповідає хронології обставин прийняття та звільнення позивача з роботи. Записи щодо дати прийняття на роботу та звільнення виконані чітко, не містять виправлень, неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо їх змісту. Тобто, із наведених записів можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.
В розділі 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мін`юсту, Мінсоцзахисту та Мінпраці від 29.07.1993 р.  № 58, визначено,  що якщо трудова книжка (або вкладка до неї) стала непридатною (наприклад, обгоріла, розірвалася, забруднилася) або загублена, то в першу чергу особа, яка загубила трудову книжку, зобов`язана негайно заявити про це роботодавцю за місцем останньої роботи. Роботодавець видає працівнику іншу трудову книжку або вкладку до неї з написом “Дублікат” у правому верхньому кутку першої сторінки не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення - в інші строки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюють за загальними правилами (п. 5.2   Інструкції № 58).
Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то під час заповнення дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вносять запис про загальний стаж роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджують документами.

Загальний стаж роботи записують сумарно, тобто вказують загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Крім того, судом досліджено і копію трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 ,   виданої 19.12.1996, оригінал якої  згідно пояснень позивача втрачений  у зв`язку із чим позивачем отримано дублікат трудової книжки. Копія трудової книжки НОМЕР_4 , виданої 19.12. 1996  має аналогічні  записи щодо трудової діяльності позивача, які зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 виданої 01.10.2021. Записи є чіткими, зрозумілими, виконані належним чином посадовими особами, засвідчені їх підписами та скріплені печатками підприємства. Копія засвідчена печаткою відділу кадрів  підприємства, де працював позивач.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивачу періодів роботи на території російської федерації, з підстав того, що з 01.01.2023 російська федерація припинала участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Частиною 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, у тому числі Україна та Республіка Казахстан (надалі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Частиною другою статті 4 Угоди “Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів” від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Тож, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої                 13 березня 1992 р. у м. Москві. Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення”, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних   періодів  роботи до страхового стажу.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 09.09.1996  по 15.12.1996, з 24.09.1997, з 24.09.1997 по 16.01.2000, з 17.01. 2000 по 31.10. 2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011, що підтверджені дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 01.10.2021, та вкладки до трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.2021.
Спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 19.07.2024 №/ПС084050019061 прийнято без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а отже є протиправним та підлягало скасуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Суд встановивв, що позивач, є інвалідом 3 групи та за призначенням пенсії по інвалідності ІІІ групи відповідно до ст. 32 Закону 1058 звернувся не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності (згідно довідки МСЕК дата огляду перинна 20.06.2024). Позивач має достатній страховий стаж (з урахуванням спірних періодів більше ніж 10 років ), а тому згідно із ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія йому мала бути призначена з дня, що настає за днем  встановлення інвалідності  21.06.2024.
Колегія суддів погоджується з обраним судом способом захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання  відповідача зарахувати  до страхового стажу позивача  періоди роботи з 09.09.1996 по 15.12.1996, з 24.09.1997, з 24.09.1997 по 16.01.2000, з 17.01.2000 по 31.10.2006 та з 01.11.2006 по 01.07.2011 згідно дублікату трудової книжки   НОМЕР_1 виданої 01.10.2021 та вкладки до трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.2021, та призначити позивачу пенсію за по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з дня, що настає за днем встановлення інвалідності - 21.06.2024, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Щодо доводів відповідача про втручання в його дискреційні повноваження.
Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок).
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Розгляд заяви та прийняття рішення за заявою позивача здійснював відповідач. 
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки спірним рішенням відповідача було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст.32 Закону №1058-IV лише через недостатність страхового стажу, передбаченого цією нормою Закону, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії такий необхідний страховий стаж (понад 10 років) мав, є вірними висновки суду, що єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону №1058-IV на підставі його заяви. 
Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують. Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322,325,328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року                              у справі № 280/7789/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак