УХВАЛА
 
26 серпня 2025 року                    
м. Київ
 
справа № 525/1335/24
провадження № 61-10754ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 березня                     2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив суд змінити розмір алiментiв, які стягуються на пiдставi судового наказу Великобагачанського районного суду Полтавської областi від 23 червня 2023 року у справі № 525/668/23 з 1/4 до                 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника алiментiв, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини вiдповiдного віку i не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину вiдповiдного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рiшенням суду законної сили, i до досягнення дитиною повноліття.
 
Великобагачанський районний суд Полтавської області рішенням від 05 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. 
Полтавський апеляційний суд постановою від 09 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хегай О. Б. залишив без задоволення. Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року залишив без змін.
15 серпня 2025 року ОСОБА_3 , через засоби поштового зв`язку,               подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2025 року в указаній справі.  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі                   № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
У ЦПК Українивизначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексумалозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом спору в цій справі є вимоги про зменшення розміру аліментів.
 
За таких обставин ухвалені у цій справі судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржених судових рішень в касаційному порядку.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб                         (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко