ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 р. 	Справа № 440/13491/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 01.05.25  по справі № 440/13491/24
за позовом         ОСОБА_1  
до        Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ,        Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області                
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до  Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
          - визнати протиправними дії та скасувати рішення відповідача ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 про відмову позивачу - ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком;
          - визнати протиправними дії та скасувати рішення відповідача ГУ ПФУ у Львівській області від 28.10.2024 про відмову позивачу -   ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області врахувати до страхового стажу періоди роботи позивача в 1983-1985 роках та у 1989-1996 роках в колгоспі /КСП ім. Кірова Селидовської міської ради Покровського району Донецької області та призначити пенсію позивачу за віком з 15.09.2024 (наступний день за днем народження).
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до  Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській  області у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до      статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не зарахувавши періоди роботи  в колгоспі 1983 - 1985 та 1988 - 2000 згідно записам трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, а також довідка про реорганізацію колгоспу. Позивач звернулася до архівного відділу Селидівської міської ради Покровського району Донецької області  з проханням надати архівні довідки, 10.10.2024 їй були видані довідки і вона повторно звернулася до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, проте Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу, відповідачем не зараховано період роботи позивача в колгоспі, оскільки відсутні відомості про перейменування колгоспу в КСП. Прийняті рішення відповідач вважає протиправними, зазначає, що має право на призначення пенсії за віком.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 23.09.2024 номер справи 057250006091.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28.10.2024 №057250006091.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи позивача  у колгоспі ім. Кірова/ КСП ім. Кірова  з 1983 по 1985 та з 1988 по 1996.
          В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм чинного законодавства, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 по справі №440/13491/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що необхідний страховий стаж визначений ст. 26 Закону №1058 після досягнення віку 60 років становить 31 рік. Водночас страховий стаж позивача складає 28 років 02 місяці 06 днів. Зазначає, що за результатами розгляду  доданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 1983 по 1985 та з 1988-200 згідно записам трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, а також довідка про реорганізацію. Враховуючи, що  позивачем не представлено документів, які б підтверджували спірні періоди трудової діяльності, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не зараховано ці періоди до  страхового стажу та відповідно винесено рішення від 28.10.2024 №057250006091 про відмову у призначенні пенсії.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає що апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 по справі №440/13491/24 залишити без змін.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу  без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
          Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що  16.09.2024   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Після реєстрації заява позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності була розглянута Головним  управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
          Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.09.2024  відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
          Рішенням  від 23.09.2024 встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 8 місяців 29 днів.
          Згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів, до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи в колгоспі з 1983року по 1985 рік та з 1988 року по 2000 рік згідно записам трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, а також довідка про реорганізацію колгоспу.
          Після отримання Рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2023 позивачем були отримані довідки про періоди роботи в колгоспі з 1983року по 1985 рік та з 1989 року по 1996 рік №66-101 та №66-103 від 10.10.2024 які були додані до заяви при повторному зверненні 21.10.2024, - тобто позивач повторно звернувся до ГУПФУ в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком.
          Після реєстрації заява позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності була розглянута головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
          Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2024 номер справи 057250006091 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
          Страховий стаж позивача після надання вказаних довідок становить  28 років 02 місяців 06 дні
          Згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів, до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи в колгоспі з 1983 року по 1985 рік та з 1989 року по 1996 рік оскільки в довідці про роботу в колгоспі №66-101 та №66-103 від 10.10.2024 відсутні відомості про перейменування колгоспу.
          Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.09.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  від 28.10.2024  протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості.
          Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
          Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"         за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього      закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
          Відповідно до п.1 ч.1  ст.45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною 1      ст.26 Закону №1058-IV     визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24,     40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Отже, з 01.01.2004 обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною ч.2      ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього      Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення"             встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Правила ведення трудових книжок найманих працівників деталізовані нормами             постанови КМУ від 27.04.1993 №301 “Про трудові книжки працівників”, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений      постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; далі за текстом - Порядок №637), Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №5; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі за текстом -     Інструкція №110).
Так, за приписами пункту 1.1 Інструкції №110      трудова книжка основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналогічна норма міститься у пункті 4     постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 “Про трудові книжки працівників”.
Пунктом 1.2 Інструкції №110 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого     Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
При цьому, як вже зазначалося судом, основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.
З аналізу наведених норм права слідує, що лише відсутність трудової книжки, відсутність записів у трудовій книжці, явна та очевидна неповнота або суперечливість наявних записів у трудовій книжці зумовлюють виникнення необхідності у встановленні трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи на підставі показань свідків.
При цьому, записи у трудовій книжці мають пріоритет перед відомостями інших документів про періоди та предмет роботи, а тому необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу виникає лише у випадку відсутності записів достатнього змісту у самій трудовій книжці.
Суд вважає, що відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено, насамперед, на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. До стажу роботи зараховується робота, виконувана, зокрема, в колгоспах незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, однак, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто, єдиною підставою для не врахування до трудового стажу (при його обчисленні) часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначений Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі по тексту - Положення № 310).
Відповідно до пункту 1, 2 Положення № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться усім членам колгоспів з прийняття їх у члени колгоспу.
Згідно із пунктом 5 Положення № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно із пунктом 6 Положення № 310 всі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Положенням № 310 визначено зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де вказуються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Положення № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
          Аналіз наведених норм свідчить про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Колегія суддів зазначає, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2023р. по справі № 171/843/17.
У даному випадку відмова відповідачів у призначенні пенсії за віком заявнику, обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки до страхового стажу суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ у Львівській області  не  враховано трудову діяльність позивача у період роботи в колгоспі  з 1983 по 1985 та з 1989 по 1996 рік, через відсутність  довідок про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів та про реорганізацію колгоспу.    
          Згідно з ч.1      ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення пенсії здійснюється, зокрема, за зверненням особи.
Відносини з приводу правил та процедур звернення громадян за призначенням пенсії конкретизовані приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"      (затверджений      постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 у редакції             постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.1.1 Розділу І якого визначено форму звернення зацікавленої особи, а нормами Розділу ІІ визначено обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи.
Згідно з ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"      органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Аналогічні вимоги до реалізації владної управлінської функції суб`єкта владних повноважень з приводу вчинення управлінських волевиявлень стосовно призначення громадянам пенсій сформульовані як у п.1.8 Розділу І Порядку №22-1 (де указано, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія), так і у п.4.2 Розділу IV Порядку №22-1 (де указано, що працівник пенсійного органу повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Також аналогічні вимоги до функціонування пенсійних органів сформульовані у п.п.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485) де указано, що Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.
З наведеного слідує, що законодавець одночасно як наділив тероргани системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.
Суд апеляційної інстанції вважає, що таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021 у справі № 487/68/17.
Як встановлено судовим розглядом, у трудовій книжці колгоспника заявника НОМЕР_1 від 19.11.1983 міститься інформація про трудовий стаж позивача з 1983 по 1985 та з 1988 по 1996,  з відповідними записами про роботу позивача, кількість відпрацьованих трудоднів за рік та кількість установленого мінімуму трудоднів, вказані  записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.
Крім того, в матеріалах справи наявні архівні довідки, видані Селидівською міською радою Покровського районну архівним відділом від 10.10.2024 №66-101, №66-102, №66-103, №66-104, зміст вказаних довідках підтверджує, що ОСОБА_1 працювала в "КСП ім.Кірова" з 1983 по 1985 рік, з 1989 по 1996 рік, разом з тим вказані довідки містять інформацію про кількість відпрацьованих днів.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що трудова книжка позивача містить інформацію про фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за спірні періоди, суд зазначає, що не зарахування суб`єктом владних повноважень до трудового стажу періодів роботи заявника у колгоспі з посиланням  на те, що відсутня довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів є безпідставним та невиправданим управлінським волевиявленням і проявом надмірного формалізму, оскільки всі записи про спірні періоди роботи  наявні в трудовій книжці.
Щодо підстав відмови  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у зарахуванні спірного  періоду роботи позивача,  а саме на  підставі відсутності відомостей про перейменування колгоспу, суд зазначає, що згідно вищевказаних архівних довідок  Селидівської міської ради Покровського району  №№66-101, 66-102, 66-103,66-103/1 від 10 жовтня 2024 вбачається, що вона працювала  в КСП ім. Кірова  у період з 1983 по 1985 та з 1989 по 1996 рік, отримувала заробітну плату.  
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 19.11.1983 ОСОБА_1 19 листопада 1983 року прийнята в члени колгоспу ім. Кірова, а 27 січня 2000 року звільнена з роботи з КСП ім.Кірова.
Вищезазначене, вказує на те, що колгосп ім. Кірове був реорганізований у КСП ім. Кірове. 
Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, за якою на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Разом з тим, колегія суддів вказує, що наявність сумнівів щодо запису в трудовій книжці може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до страхового стажу.
Тобто, у разі виникнення сумнівів щодо правомірності видачі документів або наявності у них неточностей чи неповної інформації, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки таких документів та відповідно встановлення необхідної інформації, зокрема щодо трудового стажу осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач  звертався до відповідного підприємства для отримання інформації щодо заповнення трудової книжки позивача, зокрема, щодо про перейменування колгоспу.
При цьому, суд звертає увагу, що позивач не повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення права на призначення пенсії за неточності в трудовій книжці, в тому числі, за відсутність записів про перейменування колгоспу, оскільки остання заповнюється виключно роботодавцем, а не самим працівником.
Відтак колегія суддів вважає необґрунтованими  доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, які занесені до трудової книжки.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком не надали  належної оцінки документам, поданим заявнико, формально підійшли до вирішення наявного права особи на пенсію, оскільки не здійснили всіх можливих та достатніх дій, в межах прав, наданих пенсійним органам для недопущення порушення прав особи на соціальний захист.
Водночас доказів, які б спростовували  періоди роботи позивача в колгоспі  ім. Кірова/ КСП ім. Кірова з 1983 по 1985 та з 1988 по 1996, відповідачі не надали.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   від 23.09.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2024 №057250006091 ро відмову позивачу - ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію позивачу, колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки при цьому необхідно врахувати стаж, зарахувати який зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за наслідками повторно розгляду заяви позивача про призначення пенсії.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
          Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 по справі № 440/13491/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.А. Калиновський    В.Б. Русанова