ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/4642/21 пров. № А/857/6215/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                        Шинкар Т.І.,
суддів                                                                             Довгої О.І.,
                                                                                       Онишкевича Т.В.
розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року (головуючий суддя - Костюкевич С.Ф.) ухвалену за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Луцьк у справі № 140/4642/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі  - МВС) про:
- визнання бездіяльності протиправною щодо неналежного оформлення довідки №22/6-1165у від 03.03.2021 про грошове забезпечення за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019, в частині неврахування до неї також і інших додаткових видів грошового забезпечення, які бралися до уваги при обчисленні (ст. 43) та наступних перерахунках пенсії (ст. 63) у відповідності до положень Закону України  Про внесення змін до ст. 43 Закону України  Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб  та його Прикінцевих положень від 15.06.2004 №1769-ІV та ст. 63 Закону України  Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб; 
- зобов`язання відкликати з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідку №22/6-1165у від 03.03.2021 про грошове забезпечення за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019;
- зобов`язання оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, у відповідності до статей  43,  63 Закону №2262-ХІІ  та з врахуванням положень  постанови КМУ від 11.11.2015 №988, з повною реальною інформацією, за формою, передбаченою Додатком 2 до  постанови КМУ від 13.02.2008 року №45, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, встановлених законодавством, в тому числі, які бралися до уваги при обчисленні (ст. 43) та наступних перерахунках пенсії (ст. 63), у відповідності до Закону України  Про внесення змін до ст. 43 Закону України  Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб  та його Прикінцевих положень від 15.06.2004 №1769-ІV та ст. 63 Закону України  Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, а саме: посадовий оклад  2 400,00 грн., оклад за спеціальним званням  1 800,0 грн., надбавка за стаж служби (40%) -1 680,00 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (10%) -240,00 грн., 100% надбавка, надбавка за особливі умови служби (50%), надбавка за виконання особливо важливих завдань (44%), надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (40%), доплата до попереднього розміру пенсії (35%), надбавка за безперервну службу (50%), премія (138,80%) та індексація - 887,09 грн., для проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії.
Ухвалою судді від 06.05.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 140/4642/21 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2022, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 17.09.2024 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 28.01.2022 у справі №140/4642/21 скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року провадження у справі закрито.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені у цій справі №140/4642/21 позовні вимоги, ОСОБА_1 обґрунтовує виключно протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягає у неналежному оформленні довідки від 03.03.2021 №22/6-1165у на виконання рішення у справі у справі №140/11199/20. Проте суд звернув увагу, що із змісту наведених у позовній заяві доводів вбачається, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі №140/11199/20. З огляду на наведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.
У разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня  2025 року скасувати та скерувати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що закриваючи провадження у справі суд першої інстанції не врахував рекомендацій Верховного Суду у цій справі, де у постанові, скасовуючи рішення судів попередніх інстанції зазначив, що «…Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що встановлення та виплати щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, надбавки за особливі умови служби, надбавки за виконання особливо важливих завдань, доплати від попереднього розміру пенсії, надбавка за безперервну службу, індексація), постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 не передбачено, тому ці виплати правомірно не включені відповідачем у довідку про розмір грошового забезпечення.    Позивач з 1999 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та пенсія йому призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби да деяких інших осіб», як особі, звільненій з органів внутрішніх справ (міліції), на нього поширювалися положення пункту 3 Постанови № 103. Тому з дня набрання чинності судовим рішенням в адміністративній справі №826/12704/18, тобто 19.11.2019, у нього виникли підстави для перерахунку пенсії, яка призначена за Законом № 2262-ХІІ як особі, яка перебувала на службі в органах внутрішніх справ на підставі постанови № 988, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення. Разом із цим, суди попередніх інстанцій не перевірили та не надали правової оцінки на підставі належних та допустимих доказів підставам, якими обумовлювалось звернення позивача до відповідача із заявою про виготовлення нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку її пенсії.    Для правильного вирішення спору необхідно встановити, з яких видів грошового забезпечення позивачу була обрахована його пенсія…». Отже, такі висновки не були враховані, та неправомірно закрито провадження у справі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив про законність ухвали суду першої інстанції, просив відхилити апеляційну скаргу.
Враховуючи положення  статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з  ст.242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам  статті 242 КАС України  не відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності, яка йому призначена відповідно до Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №140/11199/20 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року із обов`язковим зазначенням відомостей про розмір основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для здійснення обчислення і перерахунку основного розміру пенсії з 01 грудня 2019 року та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 19 листопада 2019 року із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для проведення з 01 грудня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії.
На виконання рішення суду, Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України позивачу видано довідку від 03.03.2021 №22/6-1165у про розмір грошового забезпечення, відповідно до якої розмір грошового забезпечення за посадою, яку позивач займав на день звільнення, станом на 19.11.2019, згідно з  Постановою КМ України №988 від 11.11.2015, становить 20 231,14 грн., в тому числі: посадовий оклад  2 400,00 грн.; оклад за спеціальним званням - 1 800,00 грн.; надбавка за стаж служби в поліції (40%)  1  680,00 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (40%)  2  352,00 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (10%)  240,00 грн., премія (138,80%)  11 759,14 грн.
Позивач вважав, що рішення суду у справі №140/11199/20 виконане не в повному обсязі, у зв`язку із неналежним оформленням довідки №22/6-1165у від 03.03.2021, де не зазначено наступні складові грошового забезпечення, а саме: 100% надбавки, надбавки за особливі умови служби (50%), надбавки за виконання особливо важливих завдань (44%), доплати від попереднього розміру пенсії (35%), надбавки за безперервну службу (50%), премії (138,80%) та індексації 887,09 грн, які були передбачені у грошовому атестаті при призначенні пенсії та її подальших перерахунках.
03.04.2021 позивач звернувся з заявою до Державної установи  Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області, в якій просив відкликати з Головного управління Пенсійного фонду України довідку від 03.03.2021 №22/6-1165у, оформити і подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на листопад 2019 року у відповідності до ст.43,  63 Закону №2262-ХІІ  та з врахуванням положень  постанови КМ України від 11.11.2015 року №988, з повною реальною інформацією, за формою передбаченою Додатком 2 до  постанови КМУ від 13.02.2008 року №45, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які бралися до уваги у грошовому атестаті та отриманні їх на момент його звільнення зі служби, а також з 01.01.2005 року при обчисленні (ст.43) та наступних перерахунках пенсії (ст.63), а саме: посадовий оклад  2 400,0 гривень, оклад за спеціальним званням -1 800,0 грн., надбавка за стаж служби (40%) -1 680,0 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (10%)  240,00 грн., надбавка за особливі умови служби (50%), надбавка за виконання особливо важливих завдань (44%), надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (40%), надбавка за безперервну службу (50%), доплата до попереднього розміру пенсії (35%), премія (138,80%) то індексація-887,09 гривень, для проведення з 01.12.2019 року перерахунку основного розміру пенсії.
Проте, відповідач повідомив про відсутність підстав для вчинення дій, зазначених у заяві, оскільки рішення Волинського оружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №140/11199/20 виконано у повному обсязі, підстав для відкликання довідки з Головного управління Пенсійного фонду України та у довідку будь-яких інших видів грошового забезпечення не має.
04.04.2021 позивач з такою ж заявою звернувся до Міністерства внутрішніх справ України. На його заяву 19.04.2021 Департамент персоналу Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що на виконання рішення Волинського оружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №140/11199/20 направлено довідку до Головного управління Пенсійного фонду України для проведення перерахунку пенсії, інші надбавки і виплати, вказані в заяві постановою №988 не передбачені та для виплати поліцейським не встановлювалися, а тому не можуть бути враховані при обчисленні пенсії.
Вважаючи відмову відповідача у відкликанні довідки, у підготовці та наданні до органу Пенсійного фонду України оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно до  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Так, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що із змісту наведених у позовній заяві доводів вбачається, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі №140/11199/20. З огляду на наведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються. У разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили».
Проте з такими висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.
Статтею 129-1 Конституції України  регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Апеляційний суд враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення, прийнятого в іншій справі, буде суперечити  статті 129-1 Конституції України. Так, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Положеннями частини другої статті  14, частини першої статті  370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до  статті 373 КАС України  виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною п`ятою  статті 372 КАС України  визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Слід зауважити, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається  Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі - Закон № 1404-VIII).
За частиною першою  статті 1 Закону № 1404-VIII  виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому  Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим  Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону  та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою  статті 11 Закону № 1404-VIII  державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому  Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі № 816/2016/17.
Окрім того, відповідно до вимог  статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, такі визначають спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Водночас, відповідно до вимог  статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України  особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним  законом  встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, аби зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначені правові норми  Кодексу адміністративного судочинства України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у  Кодексі адміністративного судочинства України  спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому  Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до  КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та  КАС України.
Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження, а вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Водночас, як встановлено судом першої інстанції, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №140/11199/20 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року із обов`язковим зазначенням відомостей про розмір основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для здійснення обчислення і перерахунку основного розміру пенсії з 01 грудня 2019 року та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 19 листопада 2019 року із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для проведення з 01 грудня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії.
Так, з аналізу судового рішення у справі №140/11199/20 вбачається, що при вирішенні позовних вимог суд не вирішував питання відсотків/конкретних сум основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для здійснення обчислення і перерахунку основного розміру пенсії з 01 грудня 2019 року. У такому судовому рішення суд зазначив, «…Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №988 і відповідно до вимог статей  43  і  63 Закону №2262-ХІІ  станом на 19.11.2019.»
На виконання судового рішення у справі № 140/11199/20 Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 03.03.2021 №22/6-1165у видана довідка.
Не погодившись з правомірністю довідки від 03.03.2021 №22/6-1165у позивач  звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з цим позовом, про визнання бездіяльності протиправною щодо неналежного оформлення довідки №22/6-1165у від 03.03.2021 про грошове забезпечення за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019 та зобов`язання відкликати таку довідку; зобов`язання оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, у відповідності до статей  43,  63 Закону №2262-ХІІ  та з врахуванням положень  постанови КМУ від 11.11.2015 №988, з повною реальною інформацією, за формою, передбаченою Додатком 2 до  постанови КМУ від 13.02.2008 року №45, із обов`язковим зазначенням відомостей: посадовий оклад  2 400,00 грн., оклад за спеціальним званням  1 800,0 грн., надбавка за стаж служби (40%) -1 680,00 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (10%) -240,00 грн., 100% надбавка, надбавка за особливі умови служби (50%), надбавка за виконання особливо важливих завдань (44%), надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (40%), доплата до попереднього розміру пенсії (35%), надбавка за безперервну службу (50%), премія (138,80%) та індексація - 887,09 грн., для проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії.
При розгляді апеляційної скарги судом апеляційної інстанції враховано висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 21 липня 2021 року  в якій апеляційній суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкриття провадження у справі та скеровуючи таку до суду першої інстанції на продовження розгляду зазначив, що «…Проаналізувавши резолютивну частину рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 140/11199/20, яке залишено без змін постановою постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, колегія суддів дійшла висновку, що таке виконане відповідачем у повному обсязі, зокрема видана оновлена довідка про розмір грошового забезпечення позивача у відповідності до положень  постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»  із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Разом з тим, позовні вимоги, які заявлені ОСОБА_1 в цій справі, в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 судом не досліджувалось та не вирішувалось питання щодо конкретних видів та розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Тому, вирішення питання щодо зобов`язання відповідача включити конкретні додаткові види грошового забезпечення фактично призведе до вчинення дій, які не передбачені резолютивною частиною рішення, тобто до зміни рішення суду. З огляду на викладене, заявлені ОСОБА_1 в цій справі вимоги складають підстави для нового позову. Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження в цій справі…».
Окрім того, вирішуючи касаційну скаргу ОСОБА_1 . Верховний Суд у цій справі, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції дав вказівки суду першої інстанції зазначивши що, «…суди попередніх інстанцій не перевірили та не надали правової оцінки на підставі належних та допустимих доказів підставам, якими обумовлювалось звернення позивача до відповідача із заявою про виготовлення нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку її пенсії.  Для правильного вирішення спору необхідно встановити, з яких видів грошового забезпечення позивачу була обрахована його пенсія.» 
Водночас, у постанові Верховний Суд не вказував суду першої інстанції при новому розгляді з`ясувати питання про те, чи за змістом наведених у позовній заяві доводів спір у цій справі спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі №140/11199/20.
Відтак, зазначені рекомендацій Верховного Суду суд першої інстанції не виконав. 
Статтею 77 КАС України  встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1  статті 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, враховуючи положення  статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги, у тому числі, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи дійшов висновку, що суд першої інстанції  закриваючи провадження у цій справі проігнорував вказівки Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, що має наслідком ухвалу суду першої інстанції скасувати на скерувати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями  241,  243,  308,  311,  320,  321,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі №140/4642/21  скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. В. Онишкевич