ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 червня 2025 року
м. Київ
справа № 369/1391/19
провадження № 51-580км24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Брицьке Липовецького району Вінницької області, яка проживала в АДРЕСА_1 ,
кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 серпня 2022 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) і звільнено від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. 
Вирішено цивільний позов, питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у  кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні в м. Вишневому Києво-Святошинського району Київської області за обставин, викладених у вироку, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Як установив суд, 27 травня 2018 року близько 11:00, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» (д. р. н.  НОМЕР_1 ), рухаючись проїзною частиною вул. Київської, ОСОБА_7 порушила п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, пункти 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Зокрема, на регульованому перехресті під час повороту ліворуч на вул. Святошинську не переконалася в тому, що маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала переваги в русі автомобілю «Chevrolet Lacetti» (д. р. н.  НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , котрий рухався в зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора, унаслідок чого допустила зіткнення вказаних транспортних засобів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості - перелом правого надколінка зі зміщенням уламків.
ОСОБА_7 , не погодившися з вироком, оскаржила його в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд ухвалою від 26 жовтня 2023 року скасував обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 і, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК, закрив кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримати.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями до неї прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів зводиться до того, що оспорюване рішення не відповідає вимогам статей 370, 419 вказаного  Кодексу, висновки в ухвалі не вмотивовані та не узгоджуються з практикою Верховного Суду. На думку прокурора, місцевий суд належно оцінив усі фактичні дані, а протилежна позиція апеляційного суду є необґрунтованою. За твердженням автора скарги, у справі зібрано достатньо доказів, які доводять, що небезпека для руху виникла через порушення ПДР ОСОБА_7 , натомість перевищення швидкості водієм ОСОБА_8 лише сприяло настанню наслідків ДТП. Уважає, що під час здійснення апеляційного провадження  суд залишив поза увагою доводи сторони обвинувачення й помилково виснував про недоведеність винуватості ОСОБА_7 і це призвело до незастосування ч. 1 ст. 286 КК, яка підлягала застосуванню.
На касаційну скаргу захисник ОСОБА_9 подала заперечення, в яких, наводячи аргументи, зазначає про законність ухвали апеляційного суду. 
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не  надходило. ОСОБА_7 повідомила про можливість розгляду справи без її участі.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу..
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі й у запереченнях на неї, колегія суддів дійшла такого висновку.
Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачена ОСОБА_7 упродовж судового розгляду наполягала на тому, що вона невинувата у вчиненні інкримінованого за ч. 1 ст. 286 КК кримінального правопорушення. Попри звільнення від покарання, оскаржила обвинувальний вирок в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши аргументи, викладені в поданій скарзі, дійшов висновку, що зібраних доказів недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_7 і можливість їх отримання вичерпано, а тому скасував обвинувальний вирок і, виходячи з приписів ст. 417 КПК, закрив кримінальне провадження.
Доводи прокурора в касаційній скарзі про невмотивованість постановленої ухвали, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятними.
За матеріалами справи, провівши часткове слідство апеляційний суд установив, що всупереч ст. 94 КПК представлені місцевому суду докази не отримали належної оцінки. Під час апеляційного перегляду було з`ясовано, що  оспорюваний вирок ухвалено без аналізу й зіставлення всіх зібраних фактичних даних у їх взаємозв`язку, зокрема показань водіїв ОСОБА_7 та  ОСОБА_8 про обставини ДТП та причини зіткнення транспортних засобів. Замість цього суд першої інстанції у своєму рішенні обмежився викладенням короткого змісту свідчень. Також, визнавши через недостовірність відомостей про швидкість руху автомобіля «Chevrolet Lacetti» 50 км/год (як указав потерпілий у ході слідчого експерименту) хибним висновок експерта № 12-1/1955 від 22 жовтня 2018 року в частині відповідності дій ОСОБА_8 вимогам п. 12.3 ПДР і відсутності в нього технічної можливості уникнути зіткнення, залишив без правової оцінки іншу частину дослідження, на підставі котрого зазначив про порушення ПДР водієм ОСОБА_7 . 
За наслідками повторного дослідження письмових доказів та огляду відеозаписів ДТП (на CD та флешнакопичувачі) апеляційний суд установив, що згадане автотранспортне дослідження (№ 12-1/1955) було проведено за недостовірними вихідними даними, оскільки надані експерту відомості про швидкість руху автомобіля «Chevrolet Lacetti» на рівні 50 км/год та про розміщення на дорожньому покритті сліду гальмування, відображеного на схемі ДТП (додаток до протоколу огляду місця події від 27 травня 2018 року), не відповідали відеозаписові події. За таких обставин суд апеляційної інстанції визнав неможливим використання в цілому зазначеного висновку експерта як доказу обвинувачення.
Виконуючи закріплені в ст. 2 КПК завдання кримінального провадження, апеляційний суд зважив на те, що згідно з даними дослідженого відеозапису  з  камер відеонагляду автомобіль під керуванням ОСОБА_7 рухався на  дозволяючийсигнал світлофора; за висновками проведеної на  основі  цього  запису комплексної експертизи від 24 червня 2022 року № 3148/20-52/3149/20-35/2455/2456/22-52/2457/22-35 (пункти 3, 5) швидкість руху автомобіля «ChevroletLacetti» становила близько 104 км/год і водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення в разі додержання ним швидкісного режиму. На підставі цього суд апеляційної інстанції констатував перевищення потерпілим під час керування автомобілем більш як удвічі максимально допустимої в населеному пункті швидкості руху, що не заперечується прокурором у касаційній скарзі.
Отже, висунуту ОСОБА_7 на свій захист версію про те, що зіткнення відбулося внаслідок недодержання п. 12.3 ПДР іншим учасником ДТП, не  спростовано. Тому з огляду на конкретну ситуацію в цій справі доводи прокурора з приводу оцінки такого порушення лише як умови настання наслідків є непереконливими. 
Разом із цим стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, установлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено й обвинувачений є винним у  вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом повинно бути доведено всі обставини, які в силу ст. 91 КПК належать до предмета доказування та мають правове значення для правильної кваліфікації діяння (наприклад, постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 березня 2019 року, справа № 755/2324/13-к). 
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 3 ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Засада презумпції невинуватості (п. 10 ст. 7 згаданого Кодексу) є непорушною як складова права на справедливий суд.
Спираючись на окреслені законодавчі приписи, ненадання стороною обвинувачення безспірних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 та наслідками, передбаченими ч. 1 ст. 286 КК, суд апеляційної інстанції вмотивовано виснував про недоведеність винуватості останньої в інкримінованому діянні.
Наведена позиція апеляційного суду узгоджується з орієнтирами, відображеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про  практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про  адміністративні правопорушення на транспорті».
Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21  серпня 2019 року (справа № 682/956/17) є некоректним, адже сформульований у ній висновок стосується стану алкогольного сп`яніння, який сам собою не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків, не є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст. 286 КК, і  при призначенні покарання може враховуватись як обтяжуюча обставина.
Убачається нерелевантним і посилання в скарзі на рішення суду касаційної інстанції від 1 лютого 2023 року в справі № 211/3323/17, оскільки в ній, на відмінувід цього кримінального провадження, не йшлося про наявність в іншого водія можливості уникнути зіткнення в разі дотримання ПДР і в суду не виникло сумніву в доведеності причинного зв`язку між діями засудженого та наслідками ДТП.
Щодо міркувань прокурора в доповненнях до касаційної скарги про залишення апеляційним судом поза увагою висновку експерта від 19 грудня 2018 року   № ED-1733-3-1223.18, то за наявними у справі даними його надавала сторона захисту на підтвердження своєї позиції і він не спростовує правильності висновків апеляційного суду.
Усупереч твердженням у касаційній скарзі при перегляді вироку в змагальній процедурі суд апеляційної інстанції розглянув усі аргументи сторін і постановив ухвалу, в якій навів докладні мотиви прийнятого рішення та положення закону, котрими керувався. А відтак, приписи ст. 419 КПК дотримано.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскарженої ухвали, під час її перегляду судом касаційної інстанції не  встановлено.
Отже, подану касаційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                ОСОБА_3