П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 липня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 761/16207/20
Провадження № 22-ц/824/9464/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 16 липня 2025 року
Повний текст постанови складено 16 липня 2025 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Євграфової Є.П.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:  позивач                  ОСОБА_1 ,
відповідач             Національний інститут стратегічних досліджень
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Притули Н.Г., -  
В С Т А Н О В И В:
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року в цивільній справі за заявою Національного інституту стратегічних досліджень про визнання виконавчого листа №761/16207/20 таким, що не підлягає виконанню в частині, що виданий 14 березня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання постанови Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, заяву задоволено частково. 
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №761/16207/20 виданий 14.03.2023 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання постанови Верховного Суду від 22.02.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди в частині стягнення з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 34 804, 44 грн..
20 січня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн.
УхвалоюШевченківського районного суду від 18 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за заявою Національного інституту стратегічних досліджень про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 912,50  грн.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про  ухвалення додаткового рішення , суд першої інстанції виходив з того, що  в акті здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 15.12.2024 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, в якому зокрема вказано, що на оформлення, підготовку тексту заперечень на заяву НІСД загалом було витрачено 9 год., що становить 7 650,00 грн, суд зазначає, що витрачання 9 год. на вказану послугу є надмірним для фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на надання такої послуги з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати 4 год., що складає 3 400,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача витрат за формування пакету документів, оформлення додатків до заперечень в розмірі 425,00 грн, то суд не вбачає підстав для стягнення останніх оскільки вказані витрати не слід розмежовувати з оформленням, підготовкою тексту заперечень на заяву НІСД.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що заява була задоволена частково, а тому дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та з Національного інституту стратегічних досліджень на користь заявника підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 912,50 грн. (3400,00 грн. + 425,00 грн. (аналіз та дослідження матеріалів):2).
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить змінити ухвалу суду першої інстанції та стягнути понесені ОСОБА_1 при розгляді заяви Національного інституту стратегічних досліджень про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню в розмірі 7400,10 грн. 
Стягнути Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну допомогу понесені ним при розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 250 грн.   
            Зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
            Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання  про зменшення  витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
            Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом  у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі  положень ч.5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови  обґрунтованості та наявності  доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. 
Зазначає, що заявлений до відшкодування  розмір судових витрат не є надмірним, не є завищеним, оскільки відповідає принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права.
Крім того, суд першої інстанції мав у своєму рішення конкретно вказати , які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу Національний інститут стратегічних досліджень заперечував проти доводів апеляційної скарги.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник Національного інституту стратегічних досліджень Крива В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.
            Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного.
Відповідно до частини 3статті 360 ЦПК Українивідсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 3 частини 1статті 270 ЦПК Українисуд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 133 ЦПК Українипередбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-цта в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі№ 922/445/19міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі№ 673/1123/15-ц.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Дорошенко Ю.І.  на підставі договору № б/н про надання правничої допомоги від 20 грудня 2023 року. (т.8 а.с. 195-197) .
Пунктом 3.4.1 договору перебачено, що правову допомогу, що надається, замовник сплачує вартість  наданих послуг, виконаних робіт наступним чином:
5000 грн. - в якості авансу не пізніше трьох робочих  днів  з дня укладення даного договору   або першої передачі адвокату  документів для надання послуг.
Іншу частину  відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правничої допомоги  не пізніше  5 (п`яти) робочих  днів з дня підписання  відповідного акту, складеного після закінчення надання кожного комплексу правничої допомоги за цим договором.  
В запереченнях на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 просив стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень судові витрати  на правничу допомогу в сумі 8500 грн. при розгляді вказаної заяви. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Матеріалами справи підтверджується, що обсяг правничої допомоги, наданої адвокатом Дорошенко Ю.В. позивачу ОСОБА_1 , фактично обмежується поданням заперечень на заяву  Національного інституту стратегічних досліджень про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає у справі. У судових засіданнях адвокат участі не приймав, інших процесуальних документів у справі не подавав.
З урахуванням предмета спору і категорії справи,  обсягу доказів у справі і наданих позивачу послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 1912, 50 грн, що відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд не обґрунтував своє рішення про зменшення розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів відхиляє, адже суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України(а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України(у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу(у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Отже, у суду є можливість за певних обставин не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5 та 9 статті 141 ЦПК України(незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання іншої сторони).
У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У справі, що переглядається, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат, керуючись, в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи дійшов висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.
Висновки суду про часткову відмову позивачу, на користь якого ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №910/1492/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19.
Отже, на підставі об`єктивної оцінки вказаних вище критеріїв суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення з відповідача у рахунок відшкодування судових витрат 1912, 50 грн. замість заявлених 8500 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, та за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат судовий збір не стягується, підстав для нового розподілу судових витрат та стягнення судових витрат на правничу допомогу, у суду апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд-
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                                                 А.М. Стрижеус 
 
Судді:                                                                                    Л.Д. Поливач           
 
                                                                                               Є.П. Євграфова