ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1917/25 Справа № 205/7722/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шиян В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Іванченка В.П. на постанову Новокодацького районного суду м.Дніпра від 02 червня 2025 року, якою

        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
       яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 34000 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., а також конфісковано в дохід держави предмети торгівлі у вигляді сигарет, вилучених згідно протоколу огляду та вилучення речей та предметів від 08 травня 2025 року.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новокодацького районного суду м.Дніпра від 02 червня 2025 року ОСОБА_1 08 травня 2025 року о 13-00 годині, знаходячись в приміщенні «Продукти» за адресою: вул. Ватутіна, б.10-к в Новокодацькому районі міста Дніпра, повторно протягом року здійснювала реалізацію тютюнових виробів без отримання ліцензії.
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про наявність оскаржуваної постанови сторона захисту дізналася лише 23 червня 2025 року, по суті просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що згідно з матеріалами справи особу, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 було повідомлено за допомогою смс, яке направлено на номер телефону, який не належить останній, що позбавило її реалізувати своє право на захист, надати пояснення та бути присутньою у суді. Вказує на те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та має чинну ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами, яка видана на строк з 02 жовтня 2024 року до 02 жовтня 2025 року. Наголошує на тому, що суд першої інстанції формально вказав на відсутність ліцензії та не підтвердив, які саме положення законодавства було порушено, чи були законні підстави вважати ліцензію недійсною, чи є рішення контролюючого органу про її анулювання.
       Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисник Іванченко В.П. у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим апеляційний перегляд здійснено за відсутності вказаних осіб.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
       Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 02 червня 2025 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 02 липня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена за відсутності учасників справи та з текстом оскаржуваної постанови захисник ознайомився 23 червня 2025 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні. 
       Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
       Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП і не підтверджуються належними та допустимими доказами.
       Так, згідно із диспозицією ч.2 ст. 164 КУпАП адміністративна відповідальність настає за дії вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з правопорушень, зазначених у частині першій цієї статті, а саме провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
       Об`єктом правопорушення є суспільні відносини, що регулюються у сфері господарської діяльності.
       Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у здійсненні господарської діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійснення без ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
       Господарською діяльністю відповідно до п. 1. 32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.
       Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
       Згідно ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 № 481/95-ВР імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.
       З положень ст. 17 зазначеного закону слідує, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
       Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення та оскарженої постанови, ОСОБА_1 обвинувачувалася та була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП, у зв`язку із тим, що остання 08 травня 2025 року о 13-00 годині, знаходячись в приміщенні «Продукти» за адресою: вул. Ватутіна, б.10-к в Новокодацькому районі міста Дніпра, повторно протягом року здійснювала реалізацію тютюнових виробів без отримання ліцензії.
       Між тим, незважаючи на наведені в оскаржуваній постанові обставини вчинення адміністративного правопорушення, матеріали справи щодо ОСОБА_1 не містять у собі беззаперечних доказів на підтвердження вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КУпАП.
       Як вбачається із наданих стороною захисту документів, ОСОБА_1 є фізичною особою — підприємцем та має ліцензію під №04670311202406196 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, термін дії якої починається з 02 жовтня 2024 року та закінчується 02 жовтня 2025 року (а.с.30-34).
       Згідно ст. 15 ЗУ “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
       Водночас доказів анулювання вказаної ліцензії, направлення та отримання ОСОБА_1 вказаного рішення про анулювання ліцензії матеріали провадження не містять.
       Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що у даній справі не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 , як фізична особа — підприємець, допустила здійснення господарської дійсності, а саме роздрібної торгівлі тютюновими виробами у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , без наявності відповідної ліцензії.
       Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не забезпечив справедливий розгляд справи, формально поставився до перевірки відомостей, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, та прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
       Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
       Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, що знайшла своє відображення зокрема у рішеннях у справах "Надточій проти України", "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини" та "Лутц проти Німеччини", частина правопорушень, що переслідуються у межах провадження у справах про адміністративні правопорушення на підставі положень КУпАП, мають ознаки та критерії, достатні для віднесення їх до проваджень кримінально-правового характеру, а отже процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності за ними підпадає під визначення «кримінальної» у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції та підлягає здійсненню із дотриманням відповідних гарантій, зокрема в частині забезпечення права на захист, доведеності винуватості поза розумним сумнівом, відсутності у суду повноважень щодо виходу за межі пред`явленого особі обвинувачення тощо.
       Сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо недоведеності події і складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП, оскільки обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, заперечуються стороною захисту і не підтверджуються наданими доказами за стандартом поза розумним сумнівом, тому на підставі наявних матеріалів справи апеляційний суд позбавлений можливості дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, щодо якої складено протокол, що виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 164 КУпАП, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Іванченку В.П. строк на апеляційне оскарження постанови Новокодацького районного суду м.Дніпра від 02 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Іванченка В.П. — задовольнити.
Постанову Новокодацького районного суду м.Дніпра від 02 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 164 КУпАП — скасувати.
Винести нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот