П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2053/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бошкова Юлія Миколаївна  
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
09 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
17.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Козятинської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2025 позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.02.2025 установлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду та зобов`язано позивача подати до суду вмотивовану заяву про поновлення строку звернення до суду з цією позовною заявою.

На виконання вимог ухвали від 24.02.2025 представником позивача подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у якій зазначено, що позивачу стало відомо про порушення його прав лише з відповіді Козятинської міської ради № 24/25 від 03.01.2025. Окрім того, представником позивача 25.02.2025, подано адвокатський запит на адресу відповідача з проханням надати копію письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при увільнені від роботи у зв`язку з призовом на військову службу. Однак, відповіді надано не було. Також наголошує, що у період до 19.07.2022 стаття 233 КзПП України, визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З підстав зазначеного, просить поновити строк звернення до суду.

Однак, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2025 позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано з порушенням строку звернення до суду, а вказані обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, а тому, позовну заяву слід повернути.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до гідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом із тим положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норм, які б врегульовували особливості звернення до суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно до частин 1 та 2 статті 233 якого працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Так, предметом оскарження у цій справі визначено протиправну бездіяльність Козятинської міської ради, яка полягає у не здійсненні перерахунку та виплаті середнього заробітку за період з 19.07.2022 по 04.01.2023.

Відтак, спір стосується невиплати позивачу середнього заробітку за час увільнення від виконання основних обов`язків, пов`язаних із публічною службою, як начальника служби у справах дітей Козятинської міської ради, у зв`язку з призовом позивача на військову службу під час мобілізації із збереженням місця роботи.

Отже, при вирішені питання про строки звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору у питанні оплати праці застосуванню підлягають норми статті 233 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу, що починаючи з 19.07.2022, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Згідно з відомостями, зазначеними у позовній заяві, позивач увільнений від роботи з 26.02.2022 у зв`язку з призовом на військову службу із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку. Однак, як випливає з матеріалів адміністративного позову, відповідач не здійснював нарахування середнього заробітку у період з 19.07.2022 по 04.01.2023, що, на думку позивача, є порушенням його прав.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, середня заробітна плата є щомісячним нарахуванням, позивач в серпні 2022 року повинен був знати про факт її не нарахування за липень 2022 року. Це означає, що він дізнався про порушення його прав роботодавцем, відтак саме з цього часу розпочався відлік строків для вчинення активних дій, щоб дізнатись про підстави не нарахування заробітної плати.

При цьому суд наголошує на тому, що факт звернення представника позивача із заявою про нарахування та виплату відповідних сум у лютому 2025 року та отримання відповіді на неї не змінює моменту, з якого починає відлік строк звернення до суду з цим позовом, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії для захисту своїх прав.

Водночас небажання особи дізнатися про порушення своїх прав та не вчинення активних дій для їх відновлення не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 в справі № 240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Таким чином, щодо відліку строку звернення до адміністративного суду, то колегія суддів зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності).

Колегія суддів зазначає, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18 та інших.

Критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з тим, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Тобто, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Водночас не звернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19.

В даному випадку слід наголосити, що позивач не навів жодного аргументу щодо поважності причин пропущеного строку на звернення до суду, не надає жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наводить поважних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Натомість доводи апелянта полягають виключно в не погодженні з висновками суду та власному помилковому твердженні щодо застосування строку звернення до суду у цій справі, оскільки він наполягає, що позивач дізнався про порушене право саме з моменту отримання відповіді Козятинської міської ради №24/25 від 03.01.2025 .

Щодо доводів представника апелянта, що позивач захищаючи державу не мав ні фізично, ні психологічно часу займатись приватними справами. Колегія суддів зазначає, що позивач був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ще 04.01.2023, а звернувся до суду першої інстанції з позовом 17.02.2025, тобто більше ніж через два роки.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд зазначає, що, незважаючи на залишення позовної заяви без руху та надання позивачу можливості подати клопотання про поновлення строку звернення до суду з доказами на його підтвердження, позивач у поданому клопотанні (заяві) не навів поважних причин, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого законом строку, а обставини, на які він посилається, не свідчать про існування об`єктивних перешкод у реалізації ним свого права на судовий захист в межах такого строку.

Відповідно до частини 1-2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.           
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Сушко О.О.