ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4009/25 Справа № 233/4821/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Ткаченко І.Ю., 
суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Акцент Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманого
за апеляційною скаргою адвоката Оверковського Костянтина Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В: 

       У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулося до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманого. Заінтересованою особою визначила Акціонерне товариство «Акцент Банк» (далі - АТ «Акцент Банк»). 

       Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманого повернуто без розгляду. 

       В апеляційній скарзі адвокат Оверковський К.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, оскільки міг ініціювати відновлення втраченого судового провадження для розгляду заяви та надання доступу до правосуддя ОСОБА_1 

       25 лютого 2025 року АТ «Акцент Банк» надало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що суд першої інстанції правильно застосував ч. 4 ст. 183 ЦПК, яка передбачає, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга адвоката Оверковського К.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

       Повертаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманого без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню підлягає розгляду в одному провадженні зі справою, в якій ухвалено судове рішення, а якщо справа не збереглася, заяву може бути розглянуто лише після відновлення судового провадження в порядку, визначеному розділом X ЦПК України. З огляду на вищезазначене, в зв`язку відсутністю матеріалів справи, у суду відсутні можливості дослідження цивільної справи та вирішення питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Заява про відновлення втраченого судового провадження учасниками справи в порядку Розділу Х ЦПК України не подавалась, не надано доказів, того що було відновлене судове провадження у цивільній справі № 233/4821/20, тому заява є передчасною.

       Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
       Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
       У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
       Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
       Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2,4,5,12,13,19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
       При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
       Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
       Так, виходячи зі змісту положень ст. 432 ЦПК України, вбачається, що виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.
       Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
       Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання; та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
       Суд першої інстанції залишаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню без розгляду виходив з того, що вказана заява підлягає розгляду в одному провадженні зі справою, в якій ухвалено судове рішення, а якщо справа не збереглася, заяву може бути розглянуто лише після відновлення судового провадження. Оскільки відповідна заява ОСОБА_1 не подана, то заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є передчасною. 
       Втім колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статей 488, 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
       Тобто, суд першої інстанції міг ініціювати вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження. 
       Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що проаналізувавши судові рішення по справі №233/4821/20 які наявні у ЄДРСР встановлено, що цивільна справа № 233/4821/20 за позовом АТ «Акцент – Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, не є втраченою.
        Крім того, у заяві ОСОБА_1 вказувала про те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року її апеляційну скаргу було задоволено. Повторне заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишені без задоволення, що окремо свідчить про те, що матеріали справи № 233/4821/20 не є знищеними, або втраченими.

       Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставини справи у повному обсязі та не дослідив докази, на які посилалася заявниця, не дав їм належну оцінку, чим допустив неповноту з`ясування обставин, що мають значення 
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання щодо заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, відбулось без повного з`ясування та оцінки усіх обставин, а тому ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою.

       Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

       На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, повернув заяву без розгляду без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В: 

       Апеляційну скаргу адвоката Оверковського Костянтина Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити. 

       Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.
       
       Судді: