ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 р. 	Справа № 480/6526/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 р. (ухвалене  суддею Соп`яненко О.В.)  по справі № 480/6526/24 за позовом                 ОСОБА_1  
до                 НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 )                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просив:  визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної відпустки військовослужбовцям за виконання обов`язків служби, пов`язаних з підвищеним нервово емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, відповідно до вимог додатку 4 Постанови Кабінету  Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702, виходячи і грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 07.07.2020 р. по 31.12.2022 р., включно; зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної відпустки військовослужбовцям за виконання обов`язків служби пов`язаних з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я відповідно до вимог додатку 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 07.07.2020 р. по 31.12.2022 р. включно.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням   суду першої  інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 р. та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що з 07.07.2020 р. по 02.07.2024 р. ОСОБА_1 проходив військову службу в підрозділах Державної прикордонної служби України, що підтверджується витягом з послужного списку. 
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 717 - О/С від 01.07.2024  р. позивача  звільнено з військової служби у запас за пунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованості із сплати аліментів, сукупний дохід якої перевищує суму платежів за три місяці) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами) (в подальшому – Закон № 2232-ХІІ) та виключено зі списків особового складу військової частини. 
Не погоджуючись з не нарахуванням  та невиплатою  відповідачем виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, згідно із додатком 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р.  № 702, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу  як військовослужбовець має право на щорічну додаткову відпустку на підставі ч. 4 ст. 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 р.  (в подальшому - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із п. 12 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (в подальшому - Закон № 3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачені такі  види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із абз. 1, 2 ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №  2011-XII від 20.12.1991 р. (в подальшому - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012  р. № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" (в подальшому – Порядок № 702)  затверджено, зокрема "Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку".
Відповідно до додатку 4 Порядку № 702 військовослужбовцям, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби на посадах інспектора прикордонної служби, інспектора прикордонної служби 1, 2 та 3 категорії у відділеннях інспекторів прикордонної служби, встановлено додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.
Згідно із п. 1 Порядку № 702,  щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Відповідно до п. 11 Порядку № 702,   в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України у спірному періоді, а саме: з 07.07.2020 р. по 03.08.2020 р.  інспектор прикордонної служби 3 категорії дозиметрист 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип В) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " І категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 ;  з 03.08.2020 р.  по 17.06.2021 р.  - інспектор прикордонної служби 2 категорії дозиметрист 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 1 категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з 17.06.2021  р. по 01.09.2021 р. - інспектор прикордонної служби 2 категорії - кулеметник 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " І категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з 01.09.2021 р. по 12.12.2022 р.  інспектор прикордонної служби 2 категорії- кулеметник 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України; з 12.12.2022 р. по 02.07.2024 р. - інспектор прикордонної служби 1 категорії - начальник групи переносних зенітно-ракетних комплексів (оператор ПЗРК) відділення вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5  (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 08/1782-24-вих від 05.08.2024 р.
Згідно із вищевказаної довідки, кількість ненаданих днів щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за час проходження служби протягом 2020-2024 років становить 6 календарних днів, у тому числі:  за час проходження служби у 2020 році - 3 дні;  за час проходження служби у 2021 році - 3 днів.
Таким чином, під час проходження військової служби, позивач займав посади: інспектор прикордонної служби 2 категорії; інспектор прикордонної служби 3 категорії, які передбачені додатком № 4 Порядку № 702, оскільки в п. 4 додатку № 4 міститься таке загальне найменування посади у відділенні інспекторів прикордонної служби як "Інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії".
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції  вважає, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної відпустки військовослужбовцям за виконання обов`язків служби, пов`язаних з підвищеним нервово емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, відповідно до вимог додатку 4 Постанови Кабінету  Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702, виходячи і грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 07.07.2020 р. по 31.12.2022 р.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням     вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2025  р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 Керуючись ст. ст. 243, 308,  311,  316, 322,  325,  326,   328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 р. по справі № 480/6526/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін