КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/24549/23                                                                                  Головуючий у І інстанції Горбенко Н.О.
Провадження №22-ц/824/8228/2025                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 надодаткове рішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини
 
ВСТАНОВИВ:
 
У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини.
15 травня 2024 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання місця проживання дитини залишено без задоволення.
18 червня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою суду від 19 червня 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича про ухвалення додаткового рішення повернуто без розгляду.
26 серпня 2024 року представник відповідача - адвокат Загородній Євгеній Олегович за допомогою системи «Електронний суд» направив повторно до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.
02 вересня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заяву представника відповідача - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича про ухвалення додаткового рішення повернуто без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 року скасовано та цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення обставинам справи та несправедливість, просить скасувати вказане додаткове рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач працює та проживає закордоном майже три роки, їм із сином нічим не допомагає, а вони з дитиною живуть в Україні на українську зарплатню, позивач сама забезпечує себе та сина. 
Також зазначає, що витрати на адвокатів - це витрати не в інтересах дитини, такі витрати відповідач собі створив сам.
Зазначає, що батько не цікавився життям дитини, не сплачував аліменти, в результаті чого утворився борг.
Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк позивач не подав.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання з`явилась ОСОБА_1 , надала свої пояснення та просила задовольнити її апеляційну скаргу. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Загороднього Є.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі його довірителя.
Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, що не з`явились, на підставі ч. 2 ст. 372 ЦК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість додатового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає, враховуючи наступне.
Ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.141 ЦПК України).
За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.
Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18
У справі, яка переглядається, встановлено, що інтереси ОСОБА_2 в суді першої представляли адвокат Солдаткін О.С. та адвокат Загородній Є.О.
На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду було надано: копію Договору №09/01 про надання професійної правничої допомоги від 09 січня 2024 року, що укладений між адвокатом Солдаткіним О.С. та ОСОБА_2 щодо надання професійної правничої допомоги у справі №759/24549/23; копію акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 18 січня 2024 року, з якого встановлено, що загальна вартість послуг склала 4 000,00 гривень, найменування: підготовка відзиву у справі №759/24549/23; копію акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 19 січня 2024 року, з якого встановлено, що загальна вартість послуг склала 4 000,00 гривень, найменування: підготовка зустрічної позовної заяви у справі №759/24549/23; квитанцію №ВВСК-8С06-ВАР5-54Е8 від 22 січня 2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснив на користь ФОП ОСОБА_3 платіж у розмірі 4000,00 грн із призначенням платежу: оплата послуг адвоката за договором №09/01 від 09 січня 2024 року - підготовка відзиву у справі №759/24549/23 за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини; квитанцію №Т841-9603-4278-4025 від 22 січня 2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснив на користь ФОП ОСОБА_3 платіж у розмірі 4 000,00 грн із призначенням платежу: оплата послуг адвоката за договором №09/01 від 09 січня 2024 року - підготовка зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (справа №759/24549/23); належним чином засвідчену копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1517614 від 09 січня 2024 року відповідно до якого представляти інтереси ОСОБА_2 у Святошинському районному суді м. Києва наділений адвокат Солдаткін О.С.; квитанцію №Т4Е7-7362-54М8-ВМТ7 від 08 березня 2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснив на користь ФОП ОСОБА_3 платіж у розмірі 4000,00 грн із призначенням платежу: оплата послуг адвоката за договором №09/01 від 09 січня 2024 року - участь у судовому засіданні у справі №759/24549/23 за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини;  копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1586101 від 09 квітня 2024 року відповідно до якого представляти інтереси ОСОБА_2 у Святошинському районному суді м. Києва наділений адвокат Загородній Є.О.
Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у задоволенні позову було відмовлено, а заявлена відповідачем сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу. Поряд із цим, суд вважав, що у даній категорії справ справедливим, співмірним та таким, що відповідає вимогм розумності, є розмір витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 18 грудня 2018 року по справі № 910/4881/18 зазначив, що «обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами».
Суд може зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, якщо інша сторона заявила відповідне клопотання та довела їх неспівмірність, що повною мірою відбиває закріплення в судочинстві принципу змагальності сторін.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 18 травня 2022 року у справі №640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.
Подане заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з позивача, на думку судової колегії, суд першої інстанції врахував та прийшов до правильного висновку про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернулась з даним позовом в інтересах дитини та не мала на меті створити відповідачу тягар у вигляді фінансового покарання, не є тими обставини, які спростовують висновок суду першої інстанції щодо розміру витрат на правову допомогу, які підлягають компенсації на користь відповідача.
Визначена судом сума витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, зводяться до переоцінки доказів, а тому підлягають відхиленню. 
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється  з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова виготовлена 24 червня  2025  року.

 
Суддя-доповідач                                                                     Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                                      С.А. Голуб
 
Т.А. Слюсар