П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 572/1228/24
Провадження № 22-ц/4815/545/25

Головуючий у Сарненському районному суді
Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.
Рішення суду першої інстанції проголошено 
(вступна і резолютивна частини) о 12 год. 50 хв.
20 грудня 2024 року у м. Сарни
Рівненської області
Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: сторін та представника відповідача – адвоката Данильчика Валерія Івановича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
в с т а н о в и в :
У березні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. При цьому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб марки  Harley Davidson об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску, який 18 лютого 2022 року було зареєстровано в ТСЦ №5643 РСЦ МВС у Рівненській області на ім`я відповідача, що підтверджується довідкою від 05 грудня 2023 року, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь 286 500 гривень грошової компенсації як половину від суми оцінки транспортного засобу від реалізації ним колісно-транспортного засобу  марки  Harley Davidson, вартість якого станом на 28 лютого 2024 року становить 573 000 гривень.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що сторони з 16 травня 2019 року перебували у шлюбі, який  13 травня 2022 року Сарненським районним судом було розірвано. Під час шлюбу 18 лютого 2022 року придбано за договором купівлі-продажу транспортний засіб (мотоцикл) марки Harley Davidson об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску, та який був зареєстрований на  ім`я відповідача. 
26 лютого 2022 року з метою збереження шести дітей вона з дітьми виїхала за кордон в зв`язку з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України. ОСОБА_1 жодної допомоги на утримання дітей не надавав, не цікавився їхнім життям за кордоном. Згодом дізналася, що відповідач, поки вона перебувала за кордоном, продав мотоцикл,  який був придбаний за час шлюбу, а кошти від продажу привласнив. Крім того, відчуження транспортного засобу відбулося на підставі  укладання договору купівлі-продажу. Тому вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати їй грошову компенсацію від реалізації транспортного засобу Harley Davidson, а саме половину суми від оцінки транспортного засобу, тобто 286 500 гривень.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року позов задоволено.
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2  та ОСОБА_1  транспортний засіб марки Harley Davidson об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску, який 18 лютого 2022 року було зареєстровано в ТСЦ №5643 РСЦ МВС у Рівненській області на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою ТСУ №5643 від 05 грудня 2023 року №3172-17-5643-2023.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 286 500 гривень грошової компенсації від реалізації транспортного засобу марки Harley Davidson об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску, 2 865 гривень сплаченого судового збору та 18 000 гривень витрат на правничу допомогу.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права і невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом того, що сторони на час придбання спірного транспортного засобу проживали за окремими адресами кожен у своїх батьків. При цьому 18 лютого 2022 року ним було продано автомобіль Jeep Cherokee, який був його особистою приватною власністю, і того ж дня придбано мотоцикл Harley Davidson вартістю 10 000 гривень. В зв`язку із залишенням судом без уваги цих обставин було неправильно застосовано ст.ст. 57, 60 СК України, та позиції, що висловлені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №537/541/23. від 17 квітня 2023 року у справі №638/2341/20 і від 15 листопада 2023 року у справі №509/2428/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.
Не погоджувався із твердженнями суду про те, що вартість спірного транспортного засобу станом на 28 лютого 2024 року склала 573 000 гривні, оскільки застосований судом Звіт про оцінку транспортного засобу суперечить Стислому висновку, наданому позивачем. При цьому сам Стислий висновок не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, а тому є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом та не може свідчити про дійсну вартість мотоцикла. 
Отже, офіційним документом, який підтверджує вартість мотоцикла марки Harley Davidson є договір купівлі-продажу транспортного засобу №8117/22/1/005702 від 18 лютого 2022 року та акт реалізованого транспортного засобу №8117/22/000713 від 18 лютого 2022 року, за умовами якого ціна спірного транспортного засобу склала 10 000 гривень.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то заявник посилався на п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 134, 137, 141 ЦПК України, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 і Верховного Суду у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц. Тому не погоджувався із документами на підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги, з чим погодився суд попередньої інстанції. Вважав, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами понесені витрати на правову допомогу, а тому у їх стягненні слід відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у спарві, і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2019 року по 13 червня 2022 року, тобто по день, коли набрало законної сили рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2022 року. 
Також цим рішенням з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей. 
Під час перебування у шлюбі 18 лютого 2022 року  сторонами на підставі договору купівлі-продажу №8117/22/1/005702 придбано транспортний засіб – мотоцикл марки Harley Davidson модель FET BOY FLSTF, об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску. За домовленістю контрагентів договору ціна транспортного засобу склала 10 000 гривень.
Титульним власником транспортного засобу зареєстровано відповідача,  а в подальшому, 15 вересня 2022 року, на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в Територіальному сервісному центрі  за №2146/2022/3400664, даний транспортний засіб перереєстровано на нового власника, про що стверджується письмовою інформацією Територіального сервісного центру №5643 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області за вих. № 31/72-17-5643-2023 від 05.12.2023.
Зі Стислого висновку, складеного оцінювачем ПП "М.С.Консалтинг" на замовлення ОСОБА_2 від 28 лютого 2024 року, вбачається, що ринкова вартість мотоцикла марки Harley Davidson модель FET BOY FLSTF, об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску, станом на 28 лютого 2024 року становить 573 000 гривень.
Вважаючи, що в зв`язку із відчуженням спірного мотоцикла як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя відповідач зобов`язаний сплатити на її користь частину вартості транспортного засобу, у березні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки спірне майно - мотоцикл Harley Davidson об`ємом двигуна 1584 см3, 2011 року випуску, придбано сторонами під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, що ОСОБА_1 не спростовано. Тому ця річ є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а, отже, при виникненні спору він підлягає поділу у рівних частках між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .
Оскільки спірний транспортний засіб є неподільним майном, а відповідачем зазначений мотоцикл відчужено без згоди позивача як співвласника, тому стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає частина його вартості, тобто від 573 000 гривні, що складає 286 500 гривень. 
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Згідно зі ст.ст. 60, 63, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
З висновку Великої Палати Верховного Суду, що висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, видно, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 своєї постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Законодавством передбачено, що у випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна, яке підлягає поділу, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)).
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_2 .
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з серпня 2021 року сторони почали проживати окремо, що виключає правовий режим спірного транспортного засобу як спільного сумісного майна подружжя, то сам по собі факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою, відмінною від місця реєстрації ОСОБА_1 , не може очевидно і беззаперечно, без інших - об`єктивних та переконливих доказів, свідчити про те, що вони фактично припинили проживати однією сім`єю і вести спільний побут.
Не заслуговують на увагу і аргументи ОСОБА_1 про те, що представлений позивачем суду попередньої інстанції Стислий висновок, який складений на замовлення ОСОБА_2 від 28 лютого 2024 року, є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом внаслідок його невідповідності Методиці товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.
Так, згідно зі ст.ст. 12, 76-78, 95 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Між тим, відповідач на виконання свого процесуального обов`язку і на спростування доводів та вимог ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів, які засвідчували би актуальну ринкову вартість спірного транспортного засобу на час виникнення та існування спірних правовідносин між сторонами. 
Сам по собі той факт, що у договорі купівлі-продажу №8117/22/1/005702 від 18 лютого 2022 року зазначено ціну відчужуваного мотоцикла Harley Davidson, 2011 року випуску, об`ємом двигуна 1584 см3, у 10 000 гривень не вказує про дійсну вартість транспортного засобу станом на 18 лютого 2022 року, а містить умову про ціну транспортного засобу за домовленістю сторін правочину. 
Тим більше, у відзиві на позовну заяву відповідач стверджував про те, що насправді було укладено договір міни, а не купівлі-продажу, оскільки 18 лютого 2022 року він обміняв, а не купив, належний йому на праві власності автомобіль Jeep Cherokee на мотоцикл Harley Davidson. В подальшому, у вересні 2022 року, цей транспортний засіб він обміняв на автомобіль Infinity FX35, який подарував своїм батькам. Отже, у доводах ОСОБА_1 містяться істотні розбіжності, які свідчать про їх суперечність і непослідовність, в т.ч. і щодо вартості спірного майна, а тому до уваги їх брати не можна. 
Необґрунтованими є і посилання про необхідність застосування висновків, висловлених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №537/541/23. від 17 квітня 2023 року у справі №638/2341/20 і від 15 листопада 2023 року у справі №509/2428/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, адже спірні права і обов`язки та правовідносини, які були предметом розгляду касаційним судом і Великою Палатою Верховного Суду, відрізняються між собою обставинами, правовою природою та характеристиками, тобто не є подібними і тому не можуть бути застосованими при вирішенні цієї справи.
Не можна погодитися з доводи автора скарги про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Так само спростовуються правильністю висновків суду й посилання апеляційної скарги про помилковість застосування норм матеріального права.
З приводу покликань про помилковість стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000 гривень, то судом попередньої інстанції це питання вирішено з дотриманням вимог ст.ст. 134, 137, 141 ЦПК України, а також висновків Великої Палати Верховного Суду, даних у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, і Верховного Суду у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц. 
При цьому на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4116/10, виданим Власенку В.М. Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 16 жовтня 2009 року №195, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10 липня 2023 року, договір №22 про надання юридичних послуг від 28 червня 2023 року, акт виконаних робіт щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що склало 18 000 гривень.
З квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 04 березня 2024 року вбачається, що позивачем оплачено 18 000 гривень за надання їй правничої допомоги.
Цим обставинам суд дав детальну і вичерпну оцінку.
Решта аргументів заявника про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення також є хибними, а тому колегією суддів відхиляються. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 24 червня 2025 року.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                        Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук