УХВАЛА

28 липня 2025 року 
м. Київ 
справа № 140/106/25
адміністративне провадження № К/990/30557/25  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу адвоката Тимошенко Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі №140/106/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2024 році державних службовців Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, які займають посади державної служби категорії «Б» у частині оцінювання результатів службової діяльності начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_1 , який затверджено наказом Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №715-к від 04 грудня 2024 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №715-к від 04 грудня 2024 року «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, які займають посади державної служби категорій «Б» та «В» у 2024 році» у частині затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №727-к від 10 грудня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №746-к «Про внесення змін до наказу від 10 грудня 2024 року №727-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 10 грудня 2024 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №61-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 03 лютого 2025 року;
- поновити на посаді начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з одночасним поновленням на державній службі;
- стягнути із Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2024 році державних службовців Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, які займають посади державної служби категорії «Б» в частині оцінювання результатів службової діяльності начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_1 , який затверджено наказом Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №715-к від 04 грудня 2024 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №715-к від 04 грудня 2024 року «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, які займають посади державної служби категорій «Б» та «В» у 2024 році» в частині затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №727-к від 10 грудня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №746-к від 10 грудня 2024 року «Про внесення змін до наказу від 10 грудня 2024 року №727-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №61-к від 03 лютого 2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з одночасним поновленням на державній службі з 04 лютого 2025 року.
Стягнуто із Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28172,32 грн (двадцять вісім тисяч сто сімдесят дві гривні 32 копійки).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору.
Допущено до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Луцьк» управління державного контролю на кордоні Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з 04 лютого 2025 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, у розмірі 19528,66 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 66 копійок) з відрахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2025 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №140/106/25 - скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
18 липня 2025 року адвокат Тимошенко Оксана Василівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі №140/106/25. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судового рішення скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, які містяться у постановах від 17 листопада 2021 року у справі №320/425/21 та від 14 липня 2022 року у справі №440/99/21.
Також далі по тексту касаційної скарги скаржник вказує про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 44 Закону України «Про державну службу» та Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців без врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 травня 2023 року у справі №360/5292/19, від 26 січня 2023 року у справі №140/318/21, від 21 квітня 2021 року у справі №480/4987/19, від 30 вересня 2020 року у справі №560/1764/19.
Проте, Верховний Суд відхиляє зазначене посилання скаржника, оскільки як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору урахував висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 17 листопада 2021 року у справі №320/425/21 та від 14 липня 2022 року у справі №440/99/21, від 18 травня 2023 року у справі №360/5292/19, від 26 січня 2023 року у справі №140/318/21, від 21 квітня 2021 року у справі №480/4987/19 та від 30 вересня 2020 року у справі №560/1764/19.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Також скаржник підставою касаційного оскарження визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку Верховного суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме чи підлягає застосуванню пункту 3 статті 40 КЗпП України у випадках звільнення державного службовця у зв`язку з негативною оцінкою за результатами оцінювання службової діяльності.
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт та зазначення щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній такий висновок.
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 3 статті 40 КЗпП України, оскільки зазначена норма не була застосована судом попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, а касаційна скарга не містить обґрунтованих мотивів необхідності застосування цієї норми права.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.
Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року справу №140/106/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключної обставини, наведеної у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для позивача, оскільки його позбавлено можливості працювати та забезпечувати належний життєвий рівень.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
З огляду на викладене, скаржником належним чином не обґрунтовано наявність виключних випадків, передбачених підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу адвоката Тимошенко Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі №140/106/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    О.В. Кашпур